'מדוע יד מושטת לא פוגשת יד אחות?' (רחל)
דף למנחה
פתיחה: הכתובת על הקיר
במפגש זה נעסוק באדישות ורפיון ידיים של אדם פרטי או של קבוצה אל מול גילויים של חוסר צדק, עוול או מצב שאינו מתוקן. נפתח את המפגש בסיפור קצר, ולאחריו פעילות.

לפני כמה שבועות הלכתי לבקר חבר שלא ראיתי שנים רבות. הוא נתן לי את כתובתו ואני נסעתי אליו באוטובוס. כבר בכניסה לשכונה שמתי לב לרצפות המדרכה המלוכלכות, וראיתי כי בבניין שבו הוא גר חדר המדרגות חשוך והאור מקולקל. שאלתי אותו על הלכלוך והוא אמר שלאנשים כאן בשכונה לא אכפת. אבל הדבר שהכי הפריע לי היה כשהייתי בדרך חזרה. בתחנת האוטובוס שמתי לב שהספסל שבור ואישה מבוגרת שחיכתה לאוטובוס נאלצה לעמוד במשך רבע שעה. שאלתי את עצמי איך זה יכול להיות שיש כל כך הרבה דברים שצריך לתקן בשכונה הזאת ואף אחד לא עושה שום דבר? איך אנשים יכולים להיות כל כך אדישים לסביבתם? כשעליתי על האוטובוס שמתי לב לשתי כתובות גרפיטי שמרוחות על קיר צדדי בשכונה: 
מת לברוח מכאן
לא יכולה לשנות, לא יכולה לעשות, רק לשבת ולבכות 

הסיפור להלן הוא סיפור מסגרת בסיסי. חשוב שהמנחה יספר אותו כסיפור אישי שקרה לו באמת, ויוסיף לו פרטים ועובדות שיעשירו אותו, יקנו לו תחושה אותנטית, ויעוררו בשומעיו רגשות ותחושות. מומלץ להתאים את פרטי הסיפור לעולמם של המשתתפים. ניתן, לדוגמה, לספר על שכונה הנמצאת בעיר המגורים של הקבוצה או על מקרה של אדישות שאירע בבית הספר.

המנחה יכתוב על הלוח או על בריסטול את כתובות הגרפיטי, ויפנה אל חברי הקבוצה:
•	דמיינו שאתם גרים בשכונה זו, וכתבו על 'קיר הגרפיטי' בחדר כתובות המתארות את תחושותיכם ואת הסיבה לאדישותכם. 
הקדישו לפעילות זו כעשרים דקות, ואפשרו למשתתפים לצייר, לקשט ולכתוב את תחושותיהם. מומלץ להשמיע בזמן הפעילות מוזיקה מתאימה. 
גרפיטי הוא זעקת הקירות. כלי ביטוי זה הפך לדרך עממית להעברת מסרים של מחאה או מצוקה. מטרת פעילות הגרפיטי היא לנסות לעמוד על הסיבות השונות שגורמות לאנשים להיות אדישים ולא לפעול למען עצמם וסביבתם. יש סיבות שונות לאדישות זו: 
•	"אנחנו נדפקנו, למה שנעזור לאחרים?"
•	"מה אני כבר יכול לעשות?"
•	"המצב תמיד יישאר ככה, ולא יהיה שינוי"
•	"מישהו אחר כבר יעשה זאת"
נבחן את הכתובות השונות ונדון בהן במליאה. נבקש מהמשתתפים להקריא את מה שכתבו ולהסביר מדוע. ניתן לאפשר להם לקרוא כתובת של מישהו אחר ולהתייחס אליה. חשוב לשמור בזמן הדיון על אווירה מקבלת ונינוחה ולהימנע משיפוטיות. 
•	מדוע בני אדם בוחרים באדישות, על פי כתובות הגרפיטי שיצרתם?
•	האם גם אתם נתקלתם במקרה חד פעמי או במצב מתמשך שהפריע לכם אך בכל זאת נשארתם אדישים מולו ובחרתם שלא לעשות מעשה? מדוע?
בפעילות זו ראינו כי בני אדם בוחרים באדישות מסיבות שונות:
רקע סביבתי- אנשים שגדלו בסביבה חברתית שבה הם חסרי אונים או תלויים באחרים, פיתחו תחושה כי אין להם השפעה של ממש על מצבם. למשל עולים חדשים או נכים. כמו כן, אנשים שניסו בעבר לשנות דבר מה בחייהם ונכשלו, עשויים להתרחק מניסיונות נוספים מחשש להיתקל בכישלון נוסף. 
קשיי נגישות- כדי להתערב ולשנות צריך להאמין שניתן לעשות שינוי אך צריך גם להבין כיצד המערכות הממשלתיות והעירוניות פועלות, כגון: העירייה, משרד הפנים וכדומה. 
לימוד קבוצתי: המקרה של קיטי ג'נוביס
בלימוד הקבוצתי נציג את המקרה המפורסם של קיטי ג'נוביס (Kitty Genovise), שעורר בזמנו הד תקשורתי רחב והוביל למחקרים פסיכולוגים חברתיים העוסקים באדישות (הצופה מן הצד וביזור האחריות).
נקרא בקבוצה את המקרה המופיע בדף המקורות, נדון בו בעזרת השאלות המנחות, ולבסוף נציג בפני המשתתפים את מסקנות החוקרים.  
לשאלה מדוע אף אחד מן השכנים לא עזר? הציעו שני חוקרים את שני המושגים הפסיכולוגיים הבאים:
בורות פלורליסטית- הצופה מן הצד נוטה לפרש את תגובת שאר הנוכחים שאינם ניגשים לעזור, כאישור לכך שהכול בסדר.
ביזור האחריות- ככל שבסביבה יש יותר אנשים, כך קטֵנה תחושת האחריות שחש כל אחד כלפי הזקוק לעזרה.
עמדנו עד עתה על סיבות שונות הגורמות לאנשים לנקוט אדישות או להימנע מפעולה. 
אם כך:  מדוע צריך לצאת מהאדישות, וכיצד ניתן לעשות זאת?
סיכום: על הערבות ההדדית
נתחלק לשלוש קבוצות לימוד קטנות, וניתן לכל קבוצה ללמוד משל אחד בעזרת השאלות המנחות. בהתכנסות במליאה תציג כל קבוצה את המשל שלה ונדון בהם: 
•	מה המשותף לכל המשלים?
•	נסו לתאר קבוצה שבה משוכנעים כל חבריה שהמעשים והבחירות שלהם משפיעים זה על זה - מה הם מרוויחים ומה הם מפסידים באורח חיים כזה?
המשל הראשון מתאר קבוצת אנשים הנמצאים על ספינה, ואחד מהם בוחר לקדוח חור תחתיו, מעשה הצפוי להטביע את הספינה כולה על יושביה. 
המשל השני מדמה קבוצה של אנשים לערמת אגוזים שנמצאים בקערה אחת: כאשר אגוז אחד נלקח מהערמה מופר האיזון העדין בין כל האגוזים וכולם מתפזרים ומתגלגלים, עד שהקערה נותרת ריקה. 
המשל השלישי מדמה את החברה לגוף של אדם שכל איבר בו חיוני ונחוץ. אם נפגע איבר אחד נהרס כל הגוף השלם.
כל אחד מן המשלים מדמה בדרך אחרת את התלות החברתית והערבות ההדדית של היחיד בתוך החברה, וכולם יחד מדברים על מצב הפוך לגמרי מזה של אדישות וחוסר אכפתיות. כדי להאמין ביכולת שלנו לשנות ולתקן, חשוב להבין מהם המנגנונים המשתקים אותנו ומובילים אותנו לחוסר מעש ולייאוש, כפי שעשינו בתחילת המפגש. המשלים מדגימים את הערבות והאחריות המוטלות על כל אחד מאתנו והם מניעים אותנו לעשייה וליציאה מהאדישות אל מול עוול חברתי או מעשה של אי צדק הפוגע באדם אחד ובכך פוגע גם בנו ובחברה כולה.