בית מדרש אלול

תשובה ובחירה חופשית?

עזר למנחה 

תקציר הדף:

מה הקשר בין תשובה לבחירה חופשית? בלימוד זה נעמוד על שני מודלים בעניין זה - האחד שמייצג הרמב"ם, ולפיו התשובה מבוססת על עיקרון מרכזי של חופש והבחירה בין טוב לרע מוטלת על אחריות האדם. לפי המודל השני של רבי צדוק הכהן מלובלין, התמונה ההפוכה: דווקא היעדר הבחירה של האדם הוא שעומד בבסיס התשובה מאהבה. ננסה להבין את שני המודלים ולהשוות ביניהם.

דרך הלימוד :
שיטת הלימוד היא קריאה משותפת של המקורות והעלאה חופשית של תובנות, שאלות, פרשנויות ותגובות שונות של המשתתפים. המטרה היא ליצור שיחה משמעותית, הקשבה ודיאלוג בין הלומד למקורות ובינו לבין שאר הלומדים בחברותא, לבדוק יחד אפשרויות שונות להבנת הכתוב, לפרש אותו, לפגוש אותו, להגיב ולהתייחס אליו באופנים שונים (אישיים-קיומיים, פוליטיים, אסתטיים, אתיים, רוחניים, סמליים, אסוציאטיביים וכדו'). 

הלימוד המקובל ב'אלול' מורכב מפתיח ולימוד מונחה במעגל משותף, אחריו חלוקה ללימוד עצמאי בחברותא, וחזרה לשיחה קבוצתית באסיף. 

הצעה לפתיח: 
המנחה מציג את נושא הלימוד, ומקשר לקונטקסט (לימוד קודם, אירועי החיים). רצוי לפתוח את הלימוד בקריאה משותפת של אחד המקורות ולשוחח עליו, תוך העלאת שאלות, מחשבות ותגובות של המשתתפים. 
כהכנה ללימוד בחברותא הוא יציג את המקורות שבדף הלימוד ויוסיף רקע רלוונטי (היסטורי, ביוגרפי, ספרותי) ושאלות מנחות. לעתים מוסיפים מתַאבֵּן, לדוגמה: קטע מוזיקלי, ספור אישי, מדרש תמונה, שיח בזוגות במעגל על מושג מרכזי בלימוד, וכדו'.

בפתיחת הלימוד נבקש מהלומדים להעלות אסוציאציות חופשיות הקשורות למושג התשובה. נבחן את המושגים שעולים ונראה איזו תמונה של תשובה הם מייצרים. עד כמה הם מטילים על האדם את האחריות לבחור בדרך אחרת, 'לקחת את עצמו בידיים'. היכן ממוקד המאמץ האנושי של התשובה לפי התפיסות שעולות (לאור מושגים שגורים כמו חטא, חרטה, התיקון, חזרה למוטב וכדומה). פתיח זה ישמש כמבוא לקראת לימוד בחברותות בו יוצגו גישות שונות ומנוגדות שיאפשר מרחב לדיון בנושא התשובה והבחירה.

חברותא: 
אחד הלומדים קורא קטע בקול, והחברותא דנה בו: החל בהבנת הפשט, שימת לב למילים בולטות או מוזרות, פנייה לספרי עזר (אנציקלופדיות ומילונים), העלאת פרשנויות אפשריות, השוואה למקורות אחרים שבדף, ועד לנגיעות אישיות וציבוריות במקום שבו 'הטקסט פוגש אותנו', את ערכינו וניסיוננו. זוהי גם הזדמנות להיכרות, ל'הקשבה פעילה' והפניית שאלות אל החברותא. 
בדף הלימוד ישנן שאלות המנחות את הלימוד ומציעות ללומדים נתיב של דיון, עם זאת כל חברותא רשאית להתמקד בשאלות העולות אצל משתתפיה, ולדון בהן כרצונה. 

זהו לימוד אקטיבי שבו כל לומד אחראי לדרוש מעצמו, לצלול פנימה, להרהר בקול ולשתף במחשבות ורגשות שעולים בו, כדי לגלות ולהפיק את הטמון בעומקי הכתוב. לא להתבייש, ולא לפחד כלל! אם המעוף, הכּנות, התעוזה והיצירתיות של חכמינו ונביאינו, סופרינו וצדיקינו מן העבר יפגשו באלה שלנו... עם ישראל חי! כך אפשר 'לגדול' באמת ולקבל השראה מעיון במקורות ישראל, ובאותה עת להרחיב את טווח המשמעויות הגלומות בהם, על ידי הוספת נקודת המבט הייחודית שלנו. כל לומד מוזמן להסכים או לחלוק על הכתוב, להבין אותו אחרת או להיבנות ממנו, להסמיך אליו את ניסיון חייו, ולהמשיך בכך את 'תרבות המחלוקת' ואת 'תרבות המדרש' היהודית לדורותיה.

התייחסות למקורות שבדף הלימוד: 

נקודת המוצא של הלימוד היא תפיסת התשובה של הרמב"ם. משם נמשיך בדברי הביקורת של שפינוזה, המעוררים את השאלה האומנם האדם חופשי לבחור את חייו? 
לפי שפינוזה, החופש קשור דווקא לכורח ולא לבחירה, ורעיון זה אינו מובן מאליו. עד כמה אנו אכן בוחרים בחיינו, ובאילו סיטואציות? 
כדי להמחיש זאת, נחשוב על מצב שבו יש משהו שאנו רוצים או חושקים באופן ברור במשהו. האם אז אנחנו בוחרים בו או אולי איננו צריכים או יכולים לבחור בין אלטרנטיבות כי התשובה ברורה, מוכרחת ללא התלבטות, אין בעצם אלטרנטיבות.  זה יכול להיות דגם להבנת ההכרח הפנימי של שפינוזה.
לאחר הדיון בשפינוזה נעבור לדון במושג התשובה לפי רבי צדוק, אשר טורף את הקלפים וקובע שדווקא ההכרה בהיעדר הבחירה מובילה להבנה שהכול מאת ה' יתברך, ואז 'הזדונות' נהפכות ל'זכויות'. 
מהם היתרונות של תפיסה זו מבחינה דתית? האם נוח לו לאדם לתת מקום מוחלט לשלטון אלוהים ולא לשלטון האדם ולעצמאותו כמו במודל של הרמב"ם? איך ניתן לשמור שהאדם לא יאבד את תחושת הכוח והאחריות על חייו? נעיין בדברי הרב שג"ר, שמכוון את המאמץ האנושי לתהליך של השלמה עם עצמנו.  כך נבנה מרכז כובד של תשובה והתפתחות אישית שמתחיל דווקא בקריאה לשלום פנימי ומפחית את המאבק שלנו במי שאנו ומי שהיינו אמורים להיות.

אסיף: 
חזרה למעגל המשותף ואיסוף 'פירות הלימוד' מכל חברותא. 
לאסיף ייתכנו צורות שונות: אפשר לפתוח בשאלה ממקדת של המנחה או להזמין את הלומדים לשיחה חופשית. אפשר להזמין נציגי כל חברותא לשתף את הקבוצה בדיון משמעותי שהתפתח בהן. לחלופין, אפשר לבקש מהלומדים להתייחס לקטע מסוים שהם רוצים להקריא ולהגיב עליו (מתוך הזדהות, פרשנות, הסתייגות, תובנה, שאלה, וכדומה). מומלץ שהמנחה יסכם את הלימוד ואת הכיוונים שעלו בו.

באסיף ננסה לבחון את שתי הדרכים העיקריות בלימוד זה ונכוון את הדיון שעשוי להתעורר בין המשתתפים לשאלות: אילו הנחות יסוד עומדות מאחורי כל שיטה? מה המוקד שלהן? לאיזה תהליך נפשי הן מכוונות? מהם היתרונות והחסרונות של כל אחת מהן? כדי לעורר הזדהות ועניין ננסה למצוא לכל שיטה ביטוי אישי והדהוד של תהליכי התשובה השונים בחיינו האישיים.
הצעה נוספת להעשרה: את הדיון בשפינוזה ורבי צדוק אפשר לעורר דרך עבודתם הפנימית של יוצרים, כמו למשל משוררים שמתארים את יצירתם כנובעת מתוכם, כנכפית עליהם מלמעלה. ראו לדוגמה קטע של ריינר מריה רילקה, מכתבים אל משורר צעיר (תרגמה עדה ברודסקי), כרמל: ירושלים 2004, עמ' 18–23.