חוליה בשרשרת - הצעה ללימוד
הסבר כללי
השיעור עוסק בתרבות ובתכנים המועברים במסורת המשפחה מדור לדור, ובמקומם המרכזי של ההורים בשרשרת המסירה. תחילה נבחן את השאלה: מה קיבלתי מקודמיי ומה אני מוסר/ת לבאים אחריי? וזאת באמצעות שיריהם של אביהו מדינה ואתי אנקרי ודברים שכתב אלי ברקת. בהמשך נבדוק אילו תכנים מועברים בשרשרת, על מי מוטלת אחריות המסירה ומדוע, זאת דרך נתונים מדוּח מרכז גוטמן, פסוקים מספר דברים ופירוש הרמב"ן על פסוקים אלו. 

הצעת פתיחה
המשנה הראשונה במסכת אבות פותחת בתיאור הדרך שבה נמסרת התורה מדור לדור בעם ישראל. מעניין כי השורש שחוזר על עצמו בתיאור זה הוא מס"ר ולא למ"ד או עב"ר. ננסה לעמוד על מהותה, משמעותה ואופייה של "המסירה". 
נפתח בקריאת המשנה במסכת אבות. לאחר מכן נערוך סבב קצר ובו נבקש מהמשתתפים לשתף את הקבוצה  בחוויה או בזיכרון יהודי משמעותי מעברם, תוך ציון הדמות שהייתה שותפה לחוויה, והמסרים שעברו אליו. חשוב להדגיש בדברי המשתתפים את המסירה בין הורים לילדים, ולכוון את הדיון להבדל שבין יחסי גומלין אקראיים לבין יחסי גומלין שיש בהם קבלת אחריות של המוסר כלפי המקבל, כמו ביחסי הורים ילדים. 

הצעה ללימוד משותף או בחברותא
לאחר שביררנו מעט את מרכזיותה של המסירה ואת הדמויות העיקריות שמהן אנו מקבלים ושלהן אנו מוסרים, נלמד בחברותא מספר מקורות, המופיעים בדף הראשון. במהלך הלימוד ינסו המשתתפים למצוא בכל מקור מסר שקיבלו ושאותו היו רוצים למסור הלאה.
שלושת המקורות עוסקים במסירה ובקבלה: שניים מהם מתייחסים לקשר בין הורים לילדים, ואחד עוסק בקשר בין רב לבין קהל בית הכנסת. ניתן להעלות מהלימוד כמה נושאים הקשורים למסרים ומסורות, ערכיים ברובם, שמעבירות דמויות משמעותיות. במהלך הלימוד יבחרו המשתתפים את הנושאים החשובים להם. תהליך הבחירה עשוי לחדד את מודעות ההורים לעובדה שהאחריות על המסירה נמצאת בידיהם ולא בידי גורמים אחרים. 
לאחר הלימוד בחברותא נקיים דיון בקבוצה סביב השאלות הבאות: 
•	אילו מאפיינים מתוך המקורות הייתם רוצים שילדיכם ימשיכו?
•	כיצד ניתן לגרום למסר שיעבור?

בין יוני 1999 לינואר 2000 ערך מרכז גוטמן מחקר עומק מקיף על התנהגות דתית יהודית ועל תפיסת הזהות העצמית של היהודים בישראל. המחקר כלל נושאים כמו: שמירת מצוות, עיקרי אמונה וערכים יהודיים, זהות יהודית, מקומה של הדת בחיים הציבוריים. המחקר ביצע מיפוי מקיף של החברה היהודית בישראל בכל הנוגע ליהדות וליחס אליה. שני הנושאים המשמעותיים לשיעור שלנו הם שמירת מצוות וזהות יהודית. בנושא הזהות היהודית התבקשו הנבדקים לבחור אחת מהקטגוריות הבאות: חרדי, דתי, מסורתי, לא דתי, אנטי-דתי. בנושא שמירת מצוות התבקשו הנבדקים לבחור מבין הקטגוריות הבאות: מקפיד, שומר במידה רבה, שומר במקצת, לא שומר כלל. בשני נושאים אלה העלה המחקר כמה ממצאים מעניינים: א. 31% מהציבור מגדיר את עצמו מסורתי. ב. הנבדקים שהגדירו את עצמם כמסורתיים ראו את עצמם שומרי מצוות ברמות שונות, ממקפיד ועד שומר במקצת. ג. 29% מהציבור מגדיר את עצמו כלא דתי, אך מעיד על עצמו כשומר במקצת. על פי ממצאים אלה, 75% (כולל דתיים וחרדים) מהציבור רואה את עצמו כשומר על מצוות במידה זו או אחרת.
ממצאי הדוּח מצויים בדף המקורות השני, ומומלץ להפנות את המשתתפים אליו. לאחר עיון בהם נשאל את המשתתפים: 
•	כיצד משתלבת המסירה מדור לדור בתוך המושג 'מסורתי' המופיע במחקר?

בלימוד זה נתקלנו בשני מושגים דומים: 'מסורתי' ו'מסורת'. מושגים אלה קשורים זה בזה אך אינם זהים. 'מסורת' היא התרבות, התכנים והערכים העוברים מדור לדור. 'המסורתי' הוא מי שרואה עצמו כשומר על המסורת, אך רשאי להחליט מה מתוכה הוא משמר ואולי גם מוסיף, ומה הוא אינו שומר. המסירה היא אחד המרכיבים המרכזיים אצל המסורתי. המסורתי נאמן למסורת, אך אינו מחויב להעבירה ללא שינויים. בלימוד בחברותא הגדיר כל אחד את העקרונות החשובים לו, שאותם הוא מעוניין להעביר גם לילדיו. השאלה היא, איזו אחריות יכול לקחת כל אחד על המסירה בתוך משפחתו שלו? 

נעבור לקריאת הקטע מתוך ספר דברים, המציג את מקומם של ההורים בתהליך המסירה, ונדון בשאלות הבאות:
•	מה תפקידם של ההורים בתהליך המסירה?
•	מה קורה כאשר ההורים מוותרים על המסירה לילדיהם ולנכדיהם?

הפסוקים עוסקים בשתי מצוות: הראשונה, לא לשכוח את מעמד הר סיני; והשנייה, להעביר את המסר לבנים ולבני הבנים. הציווי על העברת המסר מוטל על ההורים ולא על החכמים או המורים. הציווי נותן להורים את הזכות והחובה להיות הדמויות המרכזיות בחינוך הדור הבא, ומטיל על כתפיהם עול לא פשוט, לשמר את שרשרת המסירה.

סיכום 
נקרא את פירוש הרמב"ן על הפסוקים מספר דברים, המתייחס לשאלה מדוע נפלה זכות זו דווקא בחלקם של ההורים. לדבריו, ההורים, שראו את מעמד הר סיני במו עיניהם, מעבירים את שראו לבניהם, והבנים, מתוך נאמנות להוריהם, יעבירו הלאה עד דורנו. נאמנות זו בין הורים לילדים חזקה יותר מדבריו של נביא, שיכול גם להיות נביא שקר. אמצעי ההעברה החזק ביותר הוא באמצעות ההורים, והוא מציף אופני ההתמודדות שונים עם האחריות המוטלת עליהם בהעברת המסורת. אחריות זו מתחילה בתהליך מודע של בחירה, שאותו חווינו בחלק הראשון של השיעור, ומוּנעת גם מהבנת ההשלכות הכבדות של ניתוק השרשרת. כובדה של אחריות זו עלול להעמיד את ההורים במצב של חוסר אונים או הרגשת חוסר יכולת. חשוב לזכור שהקשר של כל חוליה בשרשרת הוא קשר שקיים מעצם היותנו שייכים למסורת זו. איננו צריכים להמציא את הקשר אלא לחזק ולבסס אותו.