האם מפגש בין שונים אפשרי?
הסבר כללי
פעמים רבות אנו חווים מצוקה או קושי ומרגישים שאיש לא יוכל להבין אותנו. הלימוד כאן יוצא מן החוויה האישית הזו, המובילה אותנו לשאול אם אנחנו מסוגלים למפגש כן ואמיתי עם אנשים השונים מאתנו. 
הצעת פתיחה
במפגש זה נעסוק במפגש בין שונים וננסה לבחון אם ייתכן מפגש כזה ומתי, וכיצד מפגש בין שונים יכול להתרחש באמת ולא רק כלפי חוץ. בפתח המפגש נקרא את "שיר על מצוקה שכונתית" של טיפקס, אשר בדף המקורות הראשון (מומלץ להשמיע את השיר ולבקש מהמשתתפים לעקוב אחר המילים).
נערוך סבב התייחסויות לשיר באמצעות השאלות הבאות:
•	למה הכוונה במילים: "גם אם תהיה לצדי זה לא יספיק אף פעם / אם תבוא לקראתי זה רק יגדיל את הפער"?
•	ספרו על מפגש שבו מישהו בא לקראתכם והדבר רק הגדיל את הפער, או על מקרה שבו אתם ניסיתם לבוא לקראת מישהו והניסיון לא עלה יפה.	
הצעה ללימוד
אחרי שפתחנו דיון בשאלת המפגש בין שונים ועלו דעות שונות, חלקן אופטימיות וחלקן פסימיות, ננסה לברר את השאלה: מתי מפגש יכול להצליח, לצמצם את הפער ולא להגדיל אותו?
בסיפור משל ההינדיק של רבי נחמן מברסלב ("הינדיק" הוא תרנגול הודו) מסופר על בן מלך שנתקף בשיגעון וחשב שהוא תרנגול הודו. הוא החל להתנהג כתרנגול הודו ורופאים רבים ניסו לרפאו ולא הצליחו. המלך היה שרוי בעצב רב, עד שהגיע חכם אחד שהציע לרפא את בן המלך. 
-- הסיפור ייקרא (או יסופר בעל פה) בשני חלקים. אחרי קריאת החלק הראשון נשאל:
•	איך לדעתכם ריפא החכם את בן המלך?
אנו מציעים שהמשתתפים יענו באמצעות משחק תפקידים: אחד המשתתפים ישב מתחת לשולחן וידמה שהוא תרנגול הודו. משתתף אחר ישחק את החכם שבא לרפא אותו. נערוך כמה סבבים של משחקי תפקידים, עם הצעות שונות לדרך הריפוי של החכם.
אחר כך נקרא את סוף המשל, המספר על החכם שיצר דו שיח עם בן המלך מתוך מקום של הזדהות כשגם הוא מציג את עצמו כתרנגול הודו. מתוך השיח הזה הוא החל לשכנע אותו שתרנגול הודו יכול לאמץ לעצמו דפוסי התנהגות אנושיים ועדיין להישאר תרנגול הודו.
בתום הקריאה נערוך דיון סביב השאלות הבאות: 
•	למה הצליח החכם לרפא את בן המלך?
•	האם היה כאן לדעתכם מפגש אמתי?
משל ההינדיק עוסק במפגש בין אדם שצריך לרפא אותו לבין איש חכם, כלומר מפגש "טיפולי", ואילו אנחנו עוסקים ב"סתם" מפגש בין שני אנשים השונים זה מזה. לפיכך נתעלם לרגע מההקשר הספציפי וננסה לראות אם יש במשל עיקרון שהוא נכון לכל מפגש.   
החכם אינו מנסה לשנות את בן המלך, אינו מנסה לגרום לו לזוז ממקומו הפיזי והמטפורי. החכם בוחר להצטרף אל בן המלך ואל עולמו הדמיוני, מתחת לשולחן. הוא לא מבקש מבן המלך להשתנות. הוא לא מבקש ממנו להפסיק להיות הינדיק. בן המלך מסכים "להשתנות" כי הוא מרגיש שהוא והחכם שווים. שהחכם אינו מתנשא מעליו. 
אפשר לראות כאן עיקרון חינוכי המציע לאיש החינוך/למנהיג להצטרף לעולמו של חניכו ולפגוש אותו שם, לא לכפות על החניך שינוי אלא להכיר את עולמו מבפנים ומתוך העולם הזה להדריכו. לכך כדאי להוסיף הסתייגות: בסופו של דבר החכם כן רצה שבן המלך ישתנה, כי הרי הוא נחשב חולה כי חשב עצמו לתרנגול הודו. המטרה הייתה להפוך אותו ל"נורמטיבי". במצבים אחרים של מפגש או של חינוך השאלה אם צריך לשנות ומה צריך לשנות מורכבת יותר. 
סיכום 
לסיכום ננסה לראות, מה יכול לעזור לנו לפתח רגישות כלפי השונים מאתנו?נעשה זאת באמצעות קריאת סיפור חסידי בשם "החליל", שכתב הבעל שם טוב. המנחה יכול לקרוא את הסיפור בעל פה או לחלק למשתתפים העתק כתוב שלו.
בסיפור החסידי "החליל" מסופר על "נער שאין לו": אין לו יכולת לקרוא ולכן הוא נחשב "חסר דעת". אבל הסיפור מראה לנו שהעולם אינו מתחלק למי שאין להם ולמי שיש להם. במפגש אמתי שלנו עם מי שלכאורה אין לו דבר לפי הנורמות החברתיות שלנו נוכל לגלות שיש המון. לנער הזה, שאינו יודע לקרוא, יש חליל. החליל הוא ביטוי לרגשות העמוקים שלו כלפי אלוהים. יש לו משהו שאין לאחרים – ואת זה הבעל שם טוב רואה ומרגיש, והוא אומר למתפללים שבזכות נגינת החליל של הנער התקבלו התפילות אצל אלוהים. העמדה של הבעל שם טוב היא ההיפך מעמדה של התנשאות: הוא מכיר לא רק בצערו של הנער אלא רואה את היכולות שלו, הוא רואה את היופי שבשונות שלו ואת מה שהוא יכול לתת לאחרים. הוא תופס את הילד לא כמישהו שצריך שיעזרו לו אלא כמישהו שיש לו מה לתת. הסיפור "החליל" גורם לנו לשאול מחדש שאלות על המוסכמות החברתיות שלנו. לכל המפגשים שלנו בעולם אנחנו באים עם דעות על מהו ידע, מה נחשב יותר ומה נחשב פחות, למי אין ולמי יש יותר, מי חכם ומי פחות.  
•	מהו הידע שיש לך ולדעתך החברה אינה מכירה בו כידע חשוב? 
•	חשוב/חשבי על מישהו [תלמיד, חניך וכד'] שונה ממך. מהו הידע שיש לו ואת/ה צריך/כה לעשות מאמץ כדי להכיר בו כידע משמעותי?
השיעור על מפגש בין שונים בנוי באופן הדרגתי: התחלנו עם ה"שיר על מצוקה שכונתית", שבו יש חוסר אמונה ביכולת לגשר על פערים בין "מי שיש לו" ל"מי שאין לו". החוויה הזאת מוכרת לנו – התחושה שאי אפשר באמת להבין אותנו, את המקום שאנחנו נמצאים בו. יש בשיר תחושה של ייאוש מהאפשרות שיהיה מפגש אמתי אולי מפני שלרוב, מפגשים בין מי שנמצא במצוקה לבין מי שבא לעזור הם לא ממקום שווה, לעולם יש עליון יותר ויש נחות יותר. בהמשך ראינו את "משל ההינדיק" שבו כבר יש מפגש והבנה, אבל עדיין צד אחד בא לרפא את הצד השני, ולכן אין כאן מפגש שוויוני של ממש. בסיפור "החליל", האפשרות למפגש שוויוני מתחילה במקום שבו אנו מכירים בידע ובחכמה שיש לכל אחד ואחד ומההשתחררות שלנו מהידוע והמוכר לנו על ידע וחכמה.