שם הדף: תרבות הצריכה- מקין ועד קניין

יוצר הדף: הדס ילינק
בית המדרש : טבע עברי
רציונל:
תרבות הצריכה, היא תרבות שמעודדת את האדם לצרוך כמה שיותר ומגדירה זהות על פי הצריכה ("אני קונה משמע אני קיים"). תרבות זו, התומכת בעידוד חסר גבולות של הייצור התעשייתי טובה אולי לתעשייה ולמסחר, אך רעה לסביבה בשימושה חסר הרסן במשאביה, רעה לחברה, שהפערים בה גדלים, ועובדיה מנוצלים, ורעה לרוח האדם המתרוקנת מתוכן. אנו מזהים את השורש לתרבות הצריכה עוד מסיפור גן עדן. 
בלימוד זה- אנו נלמד על תרבות הצריכה והמקום לתיקון. 

מבנה הלימוד:
ההצעה שלי היא מעבר בין לימוד במליאה ובין לימוד בחברותא ואז סיכום.
זוהי רק הצעה. דבר שמאוד תלוי בגודל ואופי הקבוצה. יש קבוצות שיעדיפו שכל הלימוד יהיה במליאה. נתון לשיקול המנחה והיכרותו עם הלומדים. 

פתיחה במליאה 

ראשית נצפה בסרטון קצר (דקה אחת)

שאלות לדיון:
•	מה מספר הסרטון? 
•	שמתם לב מה המילה החוזרת בשיר? מה זה בא לומר לנו? 
•	מה הקשר לנושא הלימוד שלנו-  תרבות הצריכה? 

בחברותא 

חלק א- מקין ועד שת 

1. בבראשית פרק ד' פסוקים א-ב
 וְהָאָדָם, יָדַע אֶת-חַוָּה אִשְׁתּוֹ; וַתַּהַר, וַתֵּלֶד אֶת-קַיִן, וַתֹּאמֶר, קָנִיתִי אִישׁ אֶת-ה'  ; וַתֹּסֶף לָלֶדֶת, אֶת-אָחִיו אֶת-הָבֶל; וַיְהִי-הֶבֶל, רֹעֵה צֹאן, וְקַיִן, הָיָה עֹבֵד אֲדָמָה. 
•	מה בין קין והבל במהות שמם , וכיצד זה מתבטא בעבודתם?  
•	 איזו מילה נוספת מזכיר השם קין? 
התיקון
2. בראשית פרק ד, פסוקים כה-כו
 וַיֵּדַע אָדָם עוֹד, אֶת-אִשְׁתּוֹ, וַתֵּלֶד בֵּן, וַתִּקְרָא אֶת-שְׁמוֹ שֵׁת:  כִּי שָׁת-לִי אֱלֹהִים, זֶרַע אַחֵר--תַּחַת הֶבֶל, כִּי הֲרָגוֹ קָיִן.  ; וּלְשֵׁת גַּם-הוּא יֻלַּד-בֵּן, וַיִּקְרָא אֶת-שְׁמוֹ אֱנוֹשׁ; אָז הוּחַל, לִקְרֹא בְּשֵׁם ה'.  {ס} 

שאלות לדיון:
•	מה התיקון בשם "שת" שנותנת חוה לבנה השלישי?  (העזרו בתרגום אונקלוס על הפסוק הראשון) 
•	האם יש קשר לכך ש" אָז הוּחַל, לִקְרֹא בְּשֵׁם ה'"? 
חלק ב- יעקב ועשיו 
3.  בראשית פרק כה, פסוקים כה-לד
כה וַיֵּצֵא הָרִאשׁוֹן אַדְמוֹנִי, כֻּלּוֹ כְּאַדֶּרֶת שֵׂעָר; וַיִּקְרְאוּ שְׁמוֹ, עֵשָׂו.  כו וְאַחֲרֵי-כֵן יָצָא אָחִיו, וְיָדוֹ אֹחֶזֶת בַּעֲקֵב עֵשָׂו, וַיִּקְרָא שְׁמוֹ, יַעֲקֹב; וְיִצְחָק בֶּן-שִׁשִּׁים שָׁנָה, בְּלֶדֶת אֹתָם.  כז וַיִּגְדְּלוּ, הַנְּעָרִים, וַיְהִי עֵשָׂו אִישׁ יֹדֵעַ צַיִד, אִישׁ שָׂדֶה; וְיַעֲקֹב אִישׁ תָּם, יֹשֵׁב אֹהָלִים.  כח וַיֶּאֱהַב יִצְחָק אֶת-עֵשָׂו, כִּי-צַיִד בְּפִיו; וְרִבְקָה, אֹהֶבֶת אֶת-יַעֲקֹב.  כט וַיָּזֶד יַעֲקֹב, נָזִיד; וַיָּבֹא עֵשָׂו מִן-הַשָּׂדֶה, וְהוּא עָיֵף.  ל וַיֹּאמֶר עֵשָׂו אֶל-יַעֲקֹב, הַלְעִיטֵנִי נָא מִן-הָאָדֹם הָאָדֹם הַזֶּה--כִּי עָיֵף, אָנֹכִי; עַל-כֵּן קָרָא-שְׁמוֹ, אֱדוֹם.  לא וַיֹּאמֶר, יַעֲקֹב:  מִכְרָה כַיּוֹם אֶת-בְּכֹרָתְךָ, לִי.  לב וַיֹּאמֶר עֵשָׂו, הִנֵּה אָנֹכִי הוֹלֵךְ לָמוּת; וְלָמָּה-זֶּה לִי, בְּכֹרָה.  לג וַיֹּאמֶר יַעֲקֹב, הִשָּׁבְעָה לִּי כַּיּוֹם, וַיִּשָּׁבַע, לוֹ; וַיִּמְכֹּר אֶת-בְּכֹרָתוֹ, לְיַעֲקֹב.  לד וְיַעֲקֹב נָתַן לְעֵשָׂו, לֶחֶם וּנְזִיד עֲדָשִׁים, וַיֹּאכַל וַיֵּשְׁתְּ, וַיָּקָם וַיֵּלַךְ; וַיִּבֶז עֵשָׂו, אֶת-הַבְּכֹרָה.  {פ} 

שאלות לדיון:
•	מה ניתן ללמוד מן הפסוקים על דמותו של עשיו? 
•	מה ניתן להסיק בין מכירת הבכורה- ותרבות הצריכה? 
4. בראשית פרק לג, פסוקים ט ו יא
 ט:  וַיֹּאמֶר עֵשָׂו, יֶשׁ-לִי רָב; 
יא:  קַח-נָא אֶת-בִּרְכָתִי אֲשֶׁר הֻבָאת לָךְ, כִּי-חַנַּנִי אֱלֹהִים וְכִי יֶשׁ-לִי-כֹל; (דברי יעקב).

שאלות לדיון:

•	מה הפער העולה מהביטויים- "יש לי רב" אותו אומר עשיו לעומת " יש לי כל " אותו אומר יעקב ? 

חלק ג- לא תחמוד 

5. שמות פרק כ פסוק יד ; דברים פרק ה פסוק יז
שמות כ:  יד לֹא תַחְמֹד, בֵּית רֵעֶךָ;  {ס}  לֹא-תַחְמֹד אֵשֶׁת רֵעֶךָ, וְעַבְדּוֹ וַאֲמָתוֹ וְשׁוֹרוֹ וַחֲמֹרוֹ, וְכֹל, אֲשֶׁר לְרֵעֶךָ.  {פ}   
 
דברים ה: יז וְלֹא תַחְמֹד, אֵשֶׁת רֵעֶךָ;  {ס}  וְלֹא תִתְאַוֶּה בֵּית רֵעֶךָ, שָׂדֵהוּ וְעַבְדּוֹ וַאֲמָתוֹ שׁוֹרוֹ וַחֲמֹרוֹ, וְכֹל, אֲשֶׁר לְרֵעֶךָ.  {ס}

שאלות לדיון:
•	מה בין לא תחמוד ולא תתאווה? 
•	מה הכח שיש במידת התאווה ? 
6. דניאל שליט, ספר הקניון עמ' 238, הוצאת תוואי תשס"ה
נקודת ההתחלה שלנו בדיבר העשירי היא "לא תחמוד", "לא תתאווה". אפשר הרחיב את משמעות הציווי להסתפקות במועט בכלל, וזוהי מידה שהיא היפך העידוד  לצריכה המוגברת הרווח בקניון. אבל זוהי רק נקודת ההתחלה, שכן פירושה שנקודת ההתחלה לכל התקדמות היא תמיד פנימית, ואינה תלויה בקניונים החיצוניים. 

7. הרב יובל שרלו,לא תחמוד, מתוך עלון פרשת שבוע שבתון, פרשת יתרו, תשס"ה
  "לא תחמוד". אין ביטוי עמוק יותר להבחנה בין התרבות בה אנו חיים היום לבין היסוד התורני הבסיסי עליו נצטווינו בהר סיני. כלכלת היום מבוססת על החמדה. היא נזקקת לחמדת היצרנים, המבקשים להעשיר את ביתם, ולהגדיל עוד ועוד את הממון שברשותם; ללא חמדת הצרכנים אין לכלכלה של היום זכות קיום, ולא ניתן לדבר על קיומו של שוק ללא תאווה לעוד; אלפי אנשים מתפרנסים מהעצמת החמדה בלב כל אחד מאתנו, על ידי שכנוע כי קיים צורך חיוני במוצר מסוים, או שיש להמיר את המוצר הנוכחי בדגם חדש. קשה לתאר את המערכת הכלכלית בלי הרצון ל"עוד". 

סיכום במליאה 
איסוף הרשמים מן הלימוד בחברותא. קריאת המקור הבא מקהלת רבה:

8. מדרש קהלת רבה א
אמר ר' יודן בשם ר' איבו אין אדם יוצא מן העולם וחצי תאותו בידו, אלא אן אית ליה מאה בעי למעבד יתהון תרתין מאוון, ואן אית ליה תרתי מאוון בעי למעבד יתהון ארבעה מאה. [יש לו מאה רוצה מאתיים, יש לו מתאיים רוצה ארבע מאות...] 
.
שאלות לדיון:
 
•	כיצד יוצאים מהפלונטר? 
•	כיצד אנחנו לומדים לשמוח בחלקנו?  
•	לומדים להרפות מעט מן האחיזה החומרית שלנו בעולם? 

המשבר הסביבתי תלוי מאוד בהתנהגות האדם. כיום אנו מכלים את המשאבים שלנו בצריכת מוצרים שאנו לא באמת צריכים ויצירת פסולת שאין לנו דרך להיפתר ממנה. אשר בסופו של דבר מובילה לזיהום רב. 
ברגע שנדע מה אנחנו באמת צריכים- אנחנו כבר בדרך לפתרון.
 
לקריאה נוספת:
•	על תרבות הצריכה וחומרנות באתר טבע עברי