"שמע בני מוסר אביך ואל תיטוש תורת אמך" הצעה ללימוד

הסבר כללי
מהי הדרך להעביר מסורת וכיצד להנחיל לדור הבא ערכים חשובים? השיעור מציע שתי דרכים מרכזיות בהעברת מסורת וערכים בתוך הבית והמשפחה המשולבות זו בזו - לימוד והוראה, ודוגמה אישית. נבחן את הנושא מתוך מדרשים מילקוט שמעוני, פסיקתא דרב כהנא ומדרש תנחומא.
הצעת פתיחה
השאלה שתלווה אותנו במפגש זה היא: כיצד מעבירים לדור הבא את המסרים המהותיים והחשובים לכל אחד ואחד מאיתנו? נפתח בשאלה כיצד עמד יוסף בפיתוייה של אשת פוטיפר. יוסף הובל למצרים ונמכר לפוטיפר, סריס ושר הטבחים בבית פרעה. יוסף יפה התואר הצליח מאוד בכל מעשיו ופוטיפר הרחיב את סמכויותיו. אשת פוטיפר ניסתה לפתות את יוסף, אך הוא  סירב לפיתוייה בטענה שאינו יכול להפר את האמון שנתן בו אדונו. באחד הימים היא תפסה אותו בבגדו לאמור 'שכבה עמי' אך יוסף השאיר את בגדו בידה וברח. כנקמה בו האשימה אשת פוטיפר את יוסף שניסה לאנוס אותה, והוכיחה זאת בבגד שנשאר אצלה, ויוסף הושלך לבית האסורים. 

כיצד הצליח יוסף לעמוד בפני הפיתוי?

המדרש בילקוט שמעוני משיב על שאלה זו בדרכים שונות. 
החכמים מסכימים כי חינוכו הטוב של יוסף מנע ממנו לחטוא, אך חולקים בשאלה מהו טיב החינוך שקיבל, ומי הטמיע בו את ערכיו הטובים. 
לפי ר' אליעזר, יוסף לא שכח את תלמודו ובזמנו הפנוי חזר ושנה את ההלכות והמצוות שלמד מאביו. ר' אליעזר מייצג את הדרך המקובלת להעברת ידע ותכנים, הקיימת בבית ובבית הספר; [ר' יהודה ור' נחמיה מתארים את הימנעותו של יוסף מפיתויי העולם המצרי – טקסים פגאניים ותיאטרון;] ר' חייא ור' הונא סוברים כי דמויות הוריו שנחקקו בזיכרונו של יוסף הן ששמרו עליו לבל יחטא. בערבית מתארת המילה 'חשוּמָה' את מכלול המעשים שאנו נמנעים מלעשות בשל הכבוד, היראה, הבושה והאהבה שאנו רוחשים לדמויות החינוכיות בחיינו. ה'חשוּמָה' אינה נלמדת מן הספרים, אלא היא מערכת ערכים משפחתית המונחלת לילד בחיי היומיום. לפי ר' חייא, הקשר החזק של יוסף ליעקב אביו שמר עליו לבל יתפתה; [ולפי ר' הונא, דווקא אמו שמתה עליו בצעירותו, הגנה על טוהר לבו.] תחושת ה'חשומה' מהווה תמרור אזהרה פנימי בצמתים משמעותיים בחיים.

•	מהם המעצורים ששמרו על יוסף, לפי המדרש, לעמוד בפיתוי? 
•	מהי הדרך הנכונה, לפי ר' אליעזר, לחזק בלב הילד את דמות ההורה (סופר-אגו)?
•	אילו עוד דרכים יכולות לסייע לבניית מערכת יחסים כזו בין הורה לילדו?

שתי דרכי החינוך המוצגות במדרש קיימות בכל בית – לימוד ודוגמה אישית. ההבדל ביניהן הוא בכך שאת הלימוד ניתן להשלים גם בבית הספר, אך לדוגמה האישית של ההורים ולהעברה החווייתית הבין-דורית, קשה למצוא תחליף. כל הורה מוצא עצמו מתמודד עם שאלות אלה ועם האחריות המוטלת עליו בהנחלת ערכיו לילדיו: עליו להגדיר לעצמו מהם הערכים המשמעותיים שברצונו להנחיל; להכיר בשינויים המשמעותיים שחלו בסביבה החיצונית; ולהתמודד עם הפער שבין הערכים שהוא מחנך אליהם לבין מידת הקפדתו עליהם בעצמו; ועוד.

הצעה ללימוד משותף או בחברותא
שני המקורות הבאים מציגים חינוך בדרך של דוגמה אישית: 
בפסיקתא דרב כהנא אמו של ר' תנחום מחנכת את בנה לאחריות חברתית, לא בדרך של דיבור אלא בדרך של עשייה ודוגמה אישית: כל פעם שהיא קנתה לו אוכל היא קנתה מנה זהה גם לעניים. דרך זו מוכרת היום כעיקרון חינוכי מודרני. ג'ון הולט, אחד החוקרים החשובים בתחום החינוך הביתי, מצא במחקרו שילדים צעירים לומדים מטבעם, לא כתוצאה מהוראה של אדם מבוגר אלא מפעילות תמידית הנעשית בסביבתם באופן טבעי. כך למשל, הורים מסייעים לילדיהם הצעירים לקנות שפה כאשר הם מגיבים ישירות לניסיונותיהם להגות, ולא בדרך של תכנית לימודים מתוכננת להוראת שפה (ג'ון הולט, בלמידה מתמדת, תל אביב 2004). לפי עיקרון זה, סביבה ערכית חיובית תצמיח בילד ערכים רצויים. 
במדרש תנחומא ר' תנחום בן חנילאי מחנך את בני ביתו בדרך משולבת – הוא מראה דוגמה אישית אך גם מצווה בדיבור. בכך הוא קרוב יותר לדרך של לימוד. כמו כן, הוא נותן לעניים רק חצי מהכמות שקנה לעצמו, וייתכן, אם כי לא הכרחי, שהדבר מעיד על אחריות חברתית קטנה יותר. 
ר' תנחום בן חנילאי מלמדנו שלא די בדוגמה אישית אלא צריך להשלים אותה בלימוד והסבר כדי לחזק ערכים חשובים. [ככל שמתגבר כוחה של הסביבה החיצונית והשפעותיה על הילד, כך יש צורך לחזק את הדוגמה האישית בבית על ידי לימוד והוראה]. 

אסיף
במהלך השיעור עמדנו דרך המקורות על ההבדלים בין חינוך בדרך של לימוד לבין חינוך בדרך של דוגמה אישית. כעת נערוך תרגיל במליאה שיבחן את שתי הדרכים בעזרת דוגמה שכל משתתף יביא מחייו. כמובן שלא ניתן במסגרת זו לעמוד על כל הרבדים של הסיפורים האישיים, ולכן התרגיל מיועד לתת כיווני חשיבה ואפשרויות פעולה בלבד.
נבקש מכל משתתף להגדיר לעצמו יעד חינוכי אחד שהיה רוצה להנחיל השנה לילדיו או לתלמידיו.
את היעדים השונים נכתוב על לוח או על בריסטול גדול, ואחר כך נחזור לסבב נוסף ובו נבקש מכל משתתף להעריך איזו דרך חינוכית תתאים יותר להשגת יעדו. 

מטרת התרגיל היא לבחון את משמעותן של דרכי החינוך שעמדו במרכז השיעור. כל דרך מחייבת את ההורה לנהוג אחרת, מציבה בפניו אתגרים שונים ואולי אף מחייבת אותו לשנות את הרגליו שלו. חינוך בדרך הלימוד מחייב את ההורה לקנות ידע, לבחור לילדו מורה טוב, לדרבן את הילד ללמידה עצמית ולהרחיב ככל הניתן את השכלתו של הילד. חינוך בדרך של דוגמה אישית מחייב את ההורה לנהוג בעצמו על פי אותם הערכים שהוא רוצה להקנות לילדיו, ולזכור שבכל רגע ובכל תגובה ומעשה שלו, גם בבית וגם בחוץ, הילד לומד ממנו. לדרך זו קשה למצוא תחליף בדמות של מורה. 

סיכום 
המסורת והערכים מועברים מהורה לילדיו בדרך של הוראה והעברת מידע ובדרך של דוגמה אישית, התנסות חווייתית ושיתוף. במציאות לא קיימת דרך אחת בלבד אלא הן שלובות זו בזו ומתרחשות בו-זמנית. על ידי מודעות לקיומן של שתי הדרכים נוכל, כהורים, להגדיר מה חשוב לנו להעביר לילדינו, כיצד להקנות להם ערכים אלה בהתנהגותנו וכיצד לחזקם ולבססם בהסבר ושיחה.