לוגו מדרשה, לוגו ניגון נשים
רות המואביה
במקרא ובמדרש
מטרות הלימוד:
היכרות עם רות; התוודעות אל מהלך חייה וכאביה, והשמעת קולה הסמוי שאינו מוזכר  במגילה: כמיהה לילד, לזוגיות, לאהבה ולשייכות.
מגילת רות מתארת בחסכנות אופיינית את עלילותיה של משפחת אלימלך שירדה למואב בעקבות הרעב עם שני בניה. לאחר מות האב נישאו הבנים לנשים למואביות, לשניהם לא נולדו ילדים וכעבור עשר שנים מתו גם הם. אף שהאמנות קיבעה את רות בתודעה כנערה צעירה ויפה המאלמת שיבולים בשדות בועז, למעשה, היא הגיעה לבית לחם כשהיא כבר אישה בוגרת וידועת סבל, לאחר עשר שנות נישואין עקרות, מות בעל, ומסע מפרך בדרך עם חמותה. 
בלימוד זה נבקש להרחיב את העלילה ולהשלים את הפערים בה, ננסה לתאר מה עבר על רות במהלך אותן שנים. 
על פי המסורת היהודית, עשר שנות נישואין ללא ילדים הן עילה לגירושין. האם השאיפה לילד היא המניעה את מהלכיה של רות? האם האמינה שעוד תזכה בכך? שאיפה זו לא באה לידי ביטוי גלוי במגילה וגם לא במדרשי חז"ל.
עזר למנחה:
רקע על מגילת רות: המגילה נפתחת בתיאור זמן היסטורי: "ויהי בימי שפוט השופטים" -  דורות אחדים לפני תקופת המלוכה; ומסתיימת ברשימת יוחסין שלפיה דוד המלך הוא נינם של רות ובועז. סיפור המגילה כולל דילמות וסוגיות רבות, כגון: ירידה מן הארץ, נישואין לנשים נוכריות, גיור, דאגה לעניים: לקט פאה ושכחה, ייבום, גאולה ועוד.
פמיניזם במגילה: מגילת רות קרויה על שם אשה, רות, גיורת מואבייה שהפכה לסמל לגרת צדק בדבריה: 'עַמֵּךְ עַמִּי וֵאלֹהַיִךְ אֱלֹהָי' (רות א, טז). גם דמויות המשנה הבולטות במגילה הן נשים: נעמי, רות וערפה, וברקע נשמעת מקהלת נשים - שכנותיה של נעמי: 'וַתֹּאמַרְנָה הֲזֹאת נָעֳמִי?' (רות א, יט); 'וַתִּקְרֶאנָה לוֹ הַשְּׁכֵנוֹת שֵׁם' (רות ד, יז). זהו סיפור על יחסים בין נשים, ובראשם יחסי נעמי ורות, שאחוות נשים ושותפות גורל מלכדת אותן: הן תומכות זו בזו, מתמודדות יחדיו עם הבדידות והעוני, שורדות ומצליחות. נעמי נוקטת תחבולה נשית ושולחת את רות לגורן באישון לילה, כדי לתפוס 'חתן וגואל', ויחד הן פועלות לגאולתן.

רות המואביה במקרא ובמדרש
•	פתיחה: מליאה 
נקרא את מגילת רות קריאה שוטפת ומהירה, ונבקש מהמשתתפים לרשום במהלך הקריאה  את הנושאים העולים ממנה, כגון:
- יחסים במשפחה: העלילה המרכזית היא מעין סאגה משפחתית הכוללת יחסי בעל ואישה, אם ובנים, חמות וכלות, יחסי אחים, גיסות ועוד.
- עקרות ועילה לגט: "תנו רבנן, נשא אשה ושהה עמה עשר שנים ולא ילדה יוציא ויתן כתובה שמא לא זכה להבנות ממנה" (תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף סד עמוד א).   ניתן להרחיב בעניין זה במאמרו של ד"ר יואל שילה (http://www.biu.ac.il/JH/Parasha/toldot/shi.html). 
- הלילה הראשון: המפגש המרגש של רות ובועז בגורן. 
- כמיהה לילד: שאיפותיה של רות לאמהוּת ושאיפותיה של נעמי להמשכיות.
- חסדים: חסדי הכלות לנעמי, חסדו של בועז, חסדה של רות. 
- חוקים והלכות: גיור, ייבום, גואל. 
- עבודת האדמה: חיים על פי עונות חקלאיות, הקציר, חלקת השדה, גאולת הקרקע.
- דאגה לעניים: לקט פאה ושכחה. 
ועוד.

•	לימוד בחברותא:
נתחלק לקבוצות קטנות ונלמד בחברותא מדרשים נבחרים מתוך מדרש רות רבה, המתארים את דמותה של רות – גילה, יופייה, תכונותיה וכדומה. המדרשים מובאים בדף על פי סדרם ב'רות רבה', כלומר, על פי רצף הפסוקים במגילה. להלן דברי הסבר קצרים למדרשים – זוהי פרשנות חלקית, וניתן להוסיף ולהרחיב עליה.

מדרש רות רבה – קובץ מדרשים ארץ ישראליים על מגילת רות שנערך במאה השמינית לספירה.

1.	'וַתֹּאמֶר לָהּ לְכִי בִתִּי' - לפי המדרש, קוראים 'בת' למי שהיא בת ארבעים שנה. 
'וַיִּקֶר מִקְרֶהָ' - כל הרואה את רות מריק קרי, כלומר, חיצוניותה הייתה מושכת.   
2.	'למי הנערה הזאת?' - המדרש מקשה, מדוע בועז שם לב לפתע דווקא לרות? עצם תשומת הלב שלו אולי חושפת כי כבר קודם לכן הוא גילה בה עניין. המדרש לומד שהתנהגותה הייתה ייחודית בצניעותה ובנעימותה. 
'ויען הנער.. נערה מואביה היא' – בהמשך למדרש הקודם מקשה המדרש, כיצד ייתכן שמעשיה היו נעימים, והיא הרי מואבייה? תשובתו היא שנעמי חמותה לימדה אותה והדריכה אותה.
3.	'וַתִּפֹּל עַל פָּנֶיהָ וַתִּשְׁתַּחוּ אָרְצָה' - המדרש מקשה, מדוע רות השתחוותה ארצה בפני בועז? ותשובתו, שנחה עליה הנבואה 'שהוא עתיד להכירה כדרך כל הארץ'. המדרש מעצים את רות שזכתה בנבואה.
4.	'עם הנערים אשר לי תדבקין' - המדרש מקשה על חוסר הדיוק בדבריה של רות, כאשר בועז אמר לה לדבוק בנערותיו, וכשהיא חוזרת על הדברים באוזני נעמי, היא אומרת שהוא אמר לה לדבוק בנעריו. בהמשך ממקם המדרש את מועד ההתרחשות המדויק: מתחילת קציר שעורים שבו הגיעו הנשים לבית לחם, ועד תום  קציר החיטים, כלומר, שלושה חודשים שבהם רות אספה שיבולים בשדות בועז.
5.	'וירדת(י) הגורן' - בתדרוך שנתנה נעמי לרות על כניסתה לגורן, יש פערים בין הכתיב והקְרִיא. בפסוקים כתוב 'ירדתי', אך יש לקרוא 'ירדתְ'. ומכך לומד המדרש שזכותה של נעמי תרד יחד עם רות בבואה לגורן. אמנם המדרש לא מרחיב מהי אותה זכות של נעמי, אך במקורות אחרים נרמז שנעמי נועדה לכתחילה להינשא לבועז כקרובת משפחתו, אך בסוף כל אחד מהם נישא לבן זוג אחר.
6.	'וייטב לבו' – המדרש מברר מהו אותו טוב? האם מיני מתיקה, דבר תורה, או אישה, שנאמר 'מצא אשה מצא טוב'. המדרש מבקש לקַשר בין ההנאה של בועז מאכילתו לבין ההמשך  - מציאת אישה. 
'ויבא לשכב בקצה הערמה' - אם בועז גדול הדור, מדוע שכב בקצה הערמה? אלא שאותו דור היה שטוף זימה ובילה עם זונות בגורן בלילות, ונתן שכרן מהערמות, ובכך עבר גם על הגזל. אבל צדיקים לא עשו כן. המדרש מנקה את בועז מחשד שגם הוא עשה כן, שכן גם הוא שהה בלילה עם רות בגורן ונתן לה שכר בשקי זרעים.    
7.	'ויחרד האיש וילפת' - אם נחרד בועז והופתע, כיצד לא קילל אותה אלא דווקא בירכה? במדרש נשען על פסוק מספר משלי, שלפיו מי שבוטח בה' גם בעת חרדה מברך. 
במדרש נוסף בועז נלפת כחזזית, וכתגובה הוא ראשית מברר אם זו רוח או אישה, ובהמשך  אם האישה פנויה וטהורה. רות אינה תובעת אותו כמו אשת פוטיפר שדרשה מיוסף לשכב עימה, אלא בקשתה מעודנת וטהורה ואיננה מינית: 'ופרשת כנפיך על אמתך'. המדרש מנגיד בין פיתוי מיני המיוצג באופן שלילי על ידי הרוח (הלילית או השדה), או אשת פוטיפר, לבין רות המוצגת כבעלת כוונות טהורות.
8.	'ברוכה את לה'' - המדרש עוסק בברכה של בועז באישון לילה לרות השוכבת לצדו בגורן. לדעת חכמים ברכות שמקבל אדם מזקן הן המפתח להולדה, ברכת נעמי לבועז, שעד גיל שמונים לא נפקד, וברכת בועז לרות שהייתה בת ארבעים, הן שסללו את הדרך להולדת בנם. לפי דעה שלישית, ברכות הזקנים בשער העיר הן שסייעו בידם, שאמרו 'יתן ה' את האשה הבאה אל ביתך כרחל וכלאה'. 
'היטבת חסדך האחרון מן הראשון' - על פסוק זה אומר הדרשן שאישה מעדיפה בדרך כלל בחור צעיר ומסכן על פני זקן ועשיר, ורות, שהעדיפה את בועז, עשתה עמו חסד. מכאן שהוא היה זקן ועשיר.     
9.	'חי ה' שכבי עד הבקר' - המדרש מוטרד מכך שבועז נזדרז להישבע בשם ה'. הוא מציג את ייסוריו של בועז שהתגבר על יצרו כל הלילה, ואף מוסיף משחק מילים מפסוק במשלי -  'גבר חכם בעוז' גבר חכם בועז. בועז הוא סמל להתגברות על היצר ואיפוק, כאשר למרות משיכתו לרות הוא חיכה לבוקר וביקש לשמור על טהרת הקשר ולהינשא לה בדרך מכובדת ומוסכמת.

בסיכום הקריאה במדרשים עולות דמויותיהם של בועז ורות  - שני אנשים לא צעירים, חסרי ילדים, שהתגברו על המשיכה המינית ביניהם והיטיבו חסדיהם זה לזה, במטרה להינשא בדרך מכובדת ולהוליד בנים. 

•	סיכום במליאה ['אסיף]
במליאה המסכמת נאסוף התרשמויות מהלמידה בחברותא.
ננסה לצרף יחדיו את התובנות העולות מהמדרשים ולהעמיק את דמותה של רות, שאינה רק דמות פלקטית כפי שמתארים אותה הציורים הרומנטיים, אלא היא אישה בשלה, הכמהה לילד, לאהבה, לזוגיות ולשייכות. המגילה ואף המדרשים אינם מביאים את קולה הפנימי של רות – כמיהותיה, מחשבותיה או תפילות שנשאה, אלא מתארים את פעולותיה ותכונותיה, ומהן ניתן להסיק על אישיותה. היא פועלת מכוח אמונה הגדול בנעמי ובדתה. ואיננה מביעה ספקות או ביקורתיות. 
בדקנו האם כמיהתה לילד היא המזינה את האירועים, היא המניע לפעולותיה. רות חוותה עשר שנות נישואין ללא ילדים והתאלמנה. אך היא איננה תובעת ילד, כמו רחל שדרשה מיעקב: 'וַתֵּרֶא רָחֵל כִּי לֹא יָלְדָה..ּ וַתֹּאמֶר אֶל יַעֲקֹב הָבָה לִּי בָנִים וְאִם אַיִן מֵתָה אָנֹכִי' (בראשית ל, א) אלא פועלת בדרכים עדינות ומתוחכמות יותר. 
מסירות נפשה של רות לנעמי מתעצמת, כאשר היא משתפת את נעמי בהורות החדשה כאומנת: 'יֻלַּד בֵּן לְנָעֳמִי' (רות, ד, טז). כאן נסגר המעגל שהחל במסען המשותף: עמך עמי, אלוהיך אלוהי, באשר תלכי אלך ובאשר תליני אלין וגם - ילדי ילדך. גדולה היא מסירותה של אישה הכמהה לילד שנים כה רבות, ועם זאת, היא משתפת את חמותה בשמחת היוולדו, ומאפשרת לה לטפל בו מתוך קבלה אמיתית וענווה.