כי אני הכבדתי את לבו, או: פרעה - לא מה שחשבתם

דף למנחה

דף הלימוד מציג זווית לא שגרתית על פרעה, תוך דיון בשאלות מדוע ה' הכביד את לבו, האם ניתנה לו הזדמנות לתשובה, ומה כל זה אומר עלינו. העיסוק ביציאת מצרים הוא בדרך כלל היסטורי, וכמו במערבון טוב – הטובים הם טובים, והרעים – רעים. אוסף המקורות שלפנינו מציע קריאה אחרת של הסיפור, המבוססת על תפיסות חסידיות, שהן פסיכולוגיות באופיין. לפי תפיסות אלה, אפשר לראות בסיפור יציאת מצרים (וגם בסיפורים אחרים בתנ"ך) מאבק פנימי בין כוחות בנפש האדם, ולא רק התרחשות ספרותית או היסטורית. מעמדה זו ננסה להבין את דמותו של פרעה.  

המקור הראשון, "כי הכבדתי את ליבו" (שמות, פרק י', פסוקים א-ב), נועד לגרות את הסקרנות ולעורר מחשבה מחודשת על פרעה, לנוכח הדפוסים האוטומטיים המוכרים של טוב ורע בסיפור. האם פרעה הוא באמת רע? ושמא הוא היה כלי משחק בידיו של אלוהים בסיפור יציאת מצרים? אולי הוא רצה לשחרר את בני ישראל ואלוהים מנע זאת ממנו? וכיצד מצטיירת כעת דמותו של אלוהים? קריאת הפסוקים אמורה לעורר סקרנות ולערער על המוסכמות, כדי לאפשר בהמשך לקבל את הגישה הפסיכולוגית לסיפור.
 
את שני המקורות הבאים אפשר לקרוא יחד. המקור "האדם עולם קטן" מיוחס לבעל שם-טוב, מייסד החסידות, והוא מציג את יסוד התפיסה החסידית, שלפיה כל מה שיש בעולם קיים גם בנפש האדם. בקריאה כזאת של סיפור יצירת מצרים, עולה שבנפש האדם יש כוחות מנוגדים - 'פרעה' המונֵע מהאדם לצאת לחופשי, ו'משה' שהוא הכוח המשחרר בנפש האדם. כמובן שאפשר להחיל קריאה זו גם על דמויות מקראיות נוספות (למשל יעקב ועשו, רחל ולאה) ועל מקומות – למשל 'מצרים', שהיא המקום הצר שבנפש האדם.  

המקור "פרעה הוא האחר", במאמרם של אבי שגיא וידידיה שטרן, מציג תפיסה פוסטמודרנית שמייחסת חשיבות גדולה למושג ה'אחר' וה'אחרוּת', בין היתר על בסיס הפסיכולוגיה של קרל יונג והפילוסופיה של עמנואל לווינס.  ה'אחר' הוא כל מה שאני רואה כשונה ממני, ועל כן אני דוחה ומכחיש אותו, אבל אם אתבונן לעומק אראה שבעצם הוא מאוד דומה לי. בסיפור שלנו, פרעה הוא ה'אחר', אבל המאבק להשתחרר ממנו זה עדיין להיות במאבק איתו. לפי התפיסה כאן, שמבוססת על הבחנה של הפילוסוף ישעיה ברלין, חופש אמיתי איננו "חופש מ..." שהוא תמיד לעומת משהו (חופש מעבודה, חופש מאחריות, חופש מההורים....) אלא "חופש ל...", שהוא חופש אמיתי ופנימי. אפשר לעורר אצל המשתתפים את ההבחנה הזאת, ולבקש מהם לשתף על מקומה בחייהם.

המקור הרביעי – שירה של אתי אנקרי "יציאת מצרים",  מדגים התייחסות עכשווית של זמרת ומשוררת לסיפור יציאת מצרים. כדאי לשים לב במיוחד למדרש שהיא עושה על השם "פרעה", ואפשר להוסיף שיש מדרשים דומים (למשל על השם 'ערפה', גיסתה של רות – שהוא חילוף אותיות של השם פרעה). השיר מדגים למעשה את הקריאה המוצעת, ש'פרעה הוא הפרעה שלי וצר לי ממצרים', כלומר, הדגש הוא על מה שקורה פנימה.