אסתר- מנהיגות וזהות

פתיחה: הצגת נושא המפגש
מגילת אסתר ייחודית ב"נוף המקראי"; היא נקראת על שם אשה (כמו מגילת רות), ולא זו בלבד אלא שבשמה הנכרי. העלילה של הסיפור מתרחשת בממלכת פרס, בגולה. שמו של האל אינו מוזכר בה והתערבותו אינה נזכרת בה במפורש. הייחודיות של מגילת אסתר מעוררת סקרנות: מדוע נכללה מגילת אסתר בין ספרי התנ"ך, ומדוע נקראת המגילה על שמה של אסתר? הלימוד שלנו היום יעסוק בשאלות אלו דרך חקירה והעמקה בקטעים מהמגילה ומתוך התמקדות בדמותה של אסתר. קודם לכן נקרא את סיפור המגילה ונתוודע לסיפור העלילה.
לימוד בחברותות: "אין אסתר מגדת את עמה ואת מולדתה"
סיפור העלילה נפתח בהצגה של שתי דמויות מפתח בהגדה: מרדכי ואסתר. מרדכי ואסתר הן שתי דמויות השונות זו מזו באופן שבו הן מתוארות ופועלות – מרדכי אקטיבי ופעיל ואילו אסתר פסיבית ושקטה. כדי לעמוד על כך נעיין בקטע הפותח את המגילה.
ננסה להתמקד בציווי של מרדכי לאסתר שלא לגלות את מוצאה. מעשה זה יכול להתפרש כפעולה שנועדה להגן על אסתר – מרדכי חושש שמא מוצאה של אסתר יביא לתגובות של בוז או איבה מהסובבים אותה. אנו ננסה לבחון בקבוצה אם המשתתפים נתקלו במקרים דומים, שבהם השיוך התרבותי או האתני נחשב לנקודת תורפה הפוגעת ביכולת של הפרט להשתלב בתרבות הרוב ולהתקדם. המשתתפים עשויים להעלות דוגמאות מחוויות אישיות שלהם או של קרובים להם שבהן השיוך הקבוצתי היה להם לרועץ. הצנעת הזהות יכולה להיעשות בכל מיני דרכים, אם על דרך שינוי שם (משם זר לשם בעל צביון מקומי), אם על דרך טשטוש סממנים חיצוניים (לבוש, עגה או ביטויים מסוימים, שינוי טעמים במוזיקה וכדומה). חלק מהמשתתפים עשויים להצביע גם על המחיר האישי הכרוך בכך: פגיעה בביטחון העצמי, אנטגוניזם כלפי תרבות הרוב או לחלופין כלפי קבוצת ההשתייכות – הורים, סבים וכדומה. 
בחלק מן המקרים, ההורים או דמויות קרובות אחרות הם אלו שמבקשים לטשטש את הזהות של ילדיהם במטרה להקנות להם סיכויים טובים יותר להשתלב בחברה ובתרבות הרוב. בדומה למרדכי, טשטוש הזהות או הסתרתה נעשית כפועל יוצא של רצון להגן על הילדים. עם זה, הציווי לטשטש את הזהות יכול ליצור קונפליקט בין הילדים להורים, ולעתים גם קונפליקט פנימי בקרב הילדים. ביטוי לקונפליקט מעין זה מתאר אלמוג בהר בסיפור "אנא מן אל יהוד". מומלץ לקרוא את הסיפור כדי לחדד את הקונפליקט ואת הקושי בשאלת הזהות של אסתר ושל המשתתפים בקבוצה עצמם.
קריאה מודרכת: "אם החרש תחרישי"
עם התפתחות העלילה נראה שהדינאמיקה ביחסים של אסתר עם סביבתה משתנים. נקרא יחד את הקטע שבו השגרה של אסתר בבית המלוכה מתחילה להתערער, ונברר מה גרם לכך. לאחר מכן נקרא את התשובות שהציעו רבי שלמה אלקבץ ורבי יצחק עראמה.
פרשנותו של רבי שלמה אלקבץ מתמקדת בדבריו של מרדכי להתך ובביטוי "ולבקש מלפניו את עמה". מרדכי, שעד כה ציווה על אסתר להסתיר את יהדותה, מצווה עליה לספר לאחשוורוש את דבר יהדותה. נראה כי הדרישה מאסתר להזדהות לפני אחשוורוש נועדה גם לחזק את ההזדהות והזהות של אסתר עצמה. רבי שלמה אלקבץ מצטט מתוך המדרש בשמות רבה אשר מקביל בין מעשה משה למעשה אסתר; שניהם זכו שעם ישראל ייקרא על שמם כיוון שהיו נכונים להקריב את עצמם בעבורו. בזכות מעורבותו של משה ונכונותו לסכן את רווחתו האישית כדי להגן על בני ישראל עם ישראל נקרא על שמו. רבי אלקבץ לומד מכאן כי מרדכי ביקש להניע את אסתר לסכן את עצמה ובכך גילה מעורבות וסולידריות, בדומה למשה. 
הפרשנות של רבי יצחק עראמה מתמקדת בתגובתו של מרדכי לסירובה של אסתר ובביטוי "אם החרש תחרישי". מרדכי מוכיח את אסתר על חוסר נכונותה לנקוט פעולה. אמנם ליהודים תימצא הצלה ממקור אחר (בהסתמך על הפסוק: "לא מאסתים ולא געלתם לכלותם"), אך ההזדמנות של אסתר לפעול היא הזדמנות חד-פעמית. רבי יצחק עראמה רואה בדבריו של מרדכי קריאה לאסתר "לרדת מהגדר" ולעשות מעשה. הוא מדגיש את ממד הזמן ואת נחיצות השעה. הדגש בדבריו אינו על המחויבות שלה לעם ועל תלותו של העם בה, אלא על העובדה שזוהי לה שעת מבחן שבה היא נדרשת למעורבות וליזמה. 
דברי מרדכי לאסתר מתוארים בשתי הפרשנויות כדברים שנועדו "לעורר" את אסתר, אך לכל פרשן כיוון פרשנות אחר בשאלה לעורר את מה. רבי שלמה אלקבץ רואה בדבריו של מרדכי ניסיון לעורר תחושת חיבור ומעורבות לעם ישראל; מרדכי מזכיר או משקף לאסתר את היותה חלק מקולקטיב שהיא מחויבת אליו, ופונה לרגשות המחויבות והמעורבות שלה כלפי הקולקטיב היהודי. חשוב לציין כי פרשנותו של ר' אלקבץ תולה את תחושת השייכות לעם וההזדהות עמו בהנעה פנימית ולא במקור חיצוני. פרשנותו של רבי יצחק עראמה רואה בדברי מרדכי ניסיון לעורר את תחושת הדחיפות והצורך לנקוט פעולה. הציפייה של אסתר שדברים יתפתחו מאליהם וההמתנה לשעת כושר ("ועדיין יש שהות לבוא אל המלך להתחנן") מביאה לפסיביות ולרפיון. מומלץ לציין לפני הלומדים כי הופעות הפועל "החרש" בתנ"ך מתארות שתיקה שהיא הימנעות מתגובה (ראו: שמואל ב, פרק יג, פסוק כ; תהלים, פרק נ, פסוק כא). רבי יצחק עראמה מפרש את דברי מרדכי כשלילת הלגיטימציה המוסרית בעמדה ניטרלית ובהימנעות מתגובה. 
מומלץ לבחון בקבוצה אם חוו המשתתפים עימותים דומים, וכיצד הם השפיעו עליהם. עימותים אלו יכולים להיות מול דמויות משמעותיות בחייהם: הורים, אחים, חברים או מורים, שגרמו להם לראות את עצמם ואת סביבתם באור שונה. עימותים אלו אינם חייבים להיות עימותים ישירים, כמו במקרה של מרדכי ואסתר, אלא עימותים עם טענות מעין אלו: הרצאה, ספר או סרט ש"עורר" אותם וגרם להם לזעזוע. עוד מומלץ לבחון כיצד חוויות אלו השפיעו על המשתתפים: אם עוררו לפעולה או שיצרו אנטגוניזם וריחוק. ייתכן כי בחלק מהמקרים העימות הניע תהליך של חקירה וחשיבה. 
לימוד קבוצתי: על זהות ומנהיגות
הלימוד חשף אותנו לעימות בין מרדכי לאסתר, והציג כמה פרשנויות בדבר הניסיונות של מרדכי להניע את אסתר לפעול. בחלק זה נבחן מה קרה לאסתר בעקבות העימות ומה נוכל ללמוד מכך. 
דמותה של אסתר בקטעים שראינו עומדת בניגוד לדמות שפגשנו בתחילת המגילה. היא מופיעה כדמות אקטיבית ויוזמת. בתגובה לעימות, אסתר אינה רק נענית למרדכי אלא גם יוזמת צעדים. השינוי שחל באסתר אינו מתבטא רק במעורבות ובנכונות לסכן את עצמה, אלא גם בהשמעת קול ייחודי ובתפיסת עמדת מנהיגות כנגד העם: היא מכנסת אותו ותובעת ממנו לגלות סולידריות. ביטוי בולט לשינוי אפשר למצוא בדינמיקה של היחסים בינה לבין מרדכי. בתחילה אסתר עושה את אשר מרדכי מצווה אותה, אך נראה כי בעקבות העימות חל חילוף תפקידים; אסתר היא היוזמת והמצווה, ואילו מרדכי הוא שנשמע לאסתר. 
בתום הלימוד מומלץ לחזור לחוויות האישיות של המשתתפים בקבוצה ולבחון דרכן את הקשר בין זהות ובין היכולת להשמיע קול ולהנהיג: האם חיבור לזהות קבוצתית שימש להם כוח מניע לפעול ולהוביל שינוי? האם העשייה החברתית היא שחיברה אותם למעגלי זהות או שמא מדובר בתהליכים השלובים זה בזה ומשפיעים זה על זה?
סיכום: "כתבוני לדורות" 
פתחנו את המפגש בהצגת אופייה הייחודי של מגילת אסתר ובשאלת מקומה של המגילה בתנ"ך. הלימוד הצביע על תהליך השינוי שעברה אסתר, שבו התגבשה והתעצבה זהותה היהודית. האחריות והמעורבות החברתית משחקות תפקיד-מפתח בתהליך שעברה אסתר, ומהווים נדבך מרכזי בו. ראינו כי תהליך עיצוב הזהות והשינוי שעוברת אסתר אינו תהליך פנימי בלבד, אלא יש לו השלכות על עיצוב הזהות היהודית הקולקטיבית. אסתר מצווה על כינוס היהודים ופעולה קולקטיבית לגילוי סולידריות. אולם בזאת לא מסתיים תפקידה של אסתר בעיצוב הזהות והזיכרון הקולקטיביים – סיפור העלילה נחתם בדרישתה של אסתר להיכלל בקנון היהודי: "ומאמר אסתר קיים את דברי הפורים האלה ונכתב בספר" (אסתר, פרק ט, פסוק לב).