"על שם סופו": מיון והסללה בחינוך - הצעה ללימוד

פתיחה: מיון בבית הספר – חוויות אישיות                           
המעברים משלב לשלב במערכת החינוך כרוכים בתהליכי מיון הכוללים מבחני כניסה לבית הספר, מיון להקבצות ועוד. תהליכים אלה נתפסים כמובנים מאליהם עד שנראה שאי אפשר לקיים מערכת חינוכית בלעדיהם. כל אחד מאתנו חווה בחייו תהליך מיון בתוך המערכת החינוכית.
במרכז המעגל מונחים כרטיסים עם מילים הקשורות לתהליכי מיון והסללה בבית ספר. כל משתתף יבחר כרטיס שמעלה אצלו חוויה אישית מחיי בית הספר, וישתף בה את הקבוצה . 

מבחני הדסה

הכרטיסים: 

חטיבת ביניים

מגמה מקצועית

הקבצה ג'

מבחן הסקר

מגמה ריאלית

המורה לאנגלית

יועצת בית הספר

אלקטרוניקה

המורה למתמטיקה

יחידות לבגרות				

			

מכונאות רכב

ראיון אישי

מגמה ביולוגית

לימוד תפירה

שאלות לדיון
•	מהו העיקרון העומד בבסיס תהליכי המיון וההסללה בבתי הספר?
•	מה משמעות תהליכי המיון לפרט ולחברה?
באמצעות הדיון נתקדם מהחוויה האישית של המשתתפים לניסיון להבין כיצד בנויה המערכת כולה ונבחן את מנגנוני המיון באופן ביקורתי. 
הקריטריונים המוצהרים למיון הם ההישגים הלימודיים, אלא שקיים תואם בין תוצאות מבחני המיון שאמורות להעיד על רמת השכלה לבין היכולת הכלכלית, החברתית, המעמד והמוצא העדתי. תואם זה מעמיד את מהימנות התוצאות בספק. מחקרים שבדקו את ההפניה למסלולים עיוניים ומקצועיים בעבר מראים שתלמידים מזרחים הופנו למסלולים מקצועיים גם כאשר יכולת הלמידה שלהם אפשרה לימוד במסלול העיוני. 
תהליכי המיון וההסללה עברו שינויים עם התפתחותה של מערכת החינוך בארץ. החינוך המקצועי מכונה כיום 'חינוך טכנולוגי' ויש בו מגמות טכנולוגיות עם בגרות מלאה לצד מגמות מקצועיות ללא בגרות מלאה. למרות השינויים לאורך השנים, חלק מתהליכי המיון עדיין מובנים בתוך המערכת. 
לרבים מתהליכי המיון יש השלכות משמעותיות לעתידו של התלמיד בבית הספר וגם בחייו כבוגר. הצמתים המרכזיים למיון תלמידים כיום: הכניסה לכיתה א'; המעבר מבית הספר היסודי לחטיבת הביניים (מכיתה ו' לכיתה ז'),  המעבר מחטיבת הביניים לתיכון (מכיתה ט' לכיתה י'). בנוסף לכך יש תהליכי מיון נוספים לאורך שנות הלימוד, החל בתכניות לימוד "מותאמות" בשנים הראשונות של בית הספר היסודי, דרך חלוקה להקבצות וכלה בחלוקה למסלולי לימוד על פי יחידות לימוד לבגרות.

לימוד בחברותא: מדוע ממיינים?
נקרא מקורות המציגים זווית ראייה חדשה על הקריטריונים למיון ולהסללה ומאירים את שאלת היכולת לנבא את עתידו של אדם. קבוצת המקורות הראשונה עוסקת בדמותו של ישמעאל, והקבוצה השנייה דנה בסוגיית בן סורר ומורה.
המקורות עוסקים בשאלה האם אפשר וצריך לדון אדם בהווה על שם סופו, כלומר על פי עתידו (הידוע או המשוער). המקור הראשון מספר בראשית, מספר על ישמעאל העומד למות מצמא במדבר. המדרש מספר לנו כי בתשובה לקטרוגם של המלאכים המבקשים להמית את ישמעאל, בנימוק שבעתיד יגרום סבל לעם ישראל, עונה הקב"ה ש"איני דן את האדם אלא בשעתו". 
המקורות הבאים עוסקים בסוגיית בן סורר ומורה והם חלוקים בשאלה האם לדון בן סורר ומורה על שם סופו. רבי יוסי הגלילי טוען שבן סורר ומורה נידון על שם סופו, בעוד שרבי שמעון טוען שהענשתו של בן סורר ומורה לפני שחטא היא אבסורדית, ומכאן מסקנתו שכל הסוגיה לא נכתבה אלא לשם הלימוד בלבד.  

אסיף
במהלך הלימוד בחברותא הכרנו שני סיפורים המעוררים את השאלה האם ניתן להתייחס לאדם על פי מעשים שיעשה בעתיד ולשפוט אותו בהתאם. ננסה כעת לחלץ מן הסיפורים האלה והעמדות המובעות בהם עקרונות לגבי תהליכי מיון המתקיימים כיום במערכת החינוך.
שאלות לקבוצה
•	מהם ההבדלים בין שני הסיפורים?
•	אילו הקבלות אפשר למצוא בין המקורות שלמדנו לבין תהליכים של מיון תלמידים והסללתם במערכת החינוך? 
שני המקורות דנים בהתנהגותם של ישמעאל והבן הסורר. ההבדל בין הסיפורים הוא מצב שתי הדמויות בזמן שמבקשים להעניש אותן. ישמעאל מוגדר כצדיק על ידי המלאכים והקב"ה, בעוד שהבן הסורר והמורה כבר עלה על מסלול המוגדר כתחילתו של כישלון. למרות הבדל זה בסופו של דבר גם הקב"ה וגם רבי שמעון מסרבים לדון אדם על שם סופו. 
ובהקבלה לימינו, האם אפשר לדון אדם בהווה על פי העתיד המשוער הצפוי לו? לא רק שאיננו יכולים לדעת בוודאות את עתידו של אדם, אלא שאנחנו עלולים לחסום את בחירתו לעצב את עתידו על ידי מעשים שאנחנו עושים בהווה. מיון והסללה הם מסוג המעשים האלה, הגוזרים את דינו של תלמיד לשבט או לחסד.

לימוד מונחה: נבואה המגשימה את עצמה
מצב שבו אדם נידון על שם סופו הוא במקרים רבים נבואה המגשימה את עצמה. האדם הנידון על שם סופו מפנים את המבט החיצוני ומתאים את התנהגותו ומעשיו לתדמית שהודבקה לו. 
נקרא מקור מהתלמוד הירושלמי במסכת חגיגה. במקור זה המורה "יודע" מראש מה יהיה עתיד תלמידיו. הקטע מספר על מעשיו של אלישע בן אבויה שהיה הורג תלמידי חכמים וגורם לתלמידים לעזוב את בית המדרש. 
האם באמת הרג תלמידי חכמים? אנו מציעים לפרש שמדובר בהריגה מטפורית. "אחר" נכנס לבית המדרש ומודיע לתלמידים שייעודם להיות בעלי מקצוע ולא תלמידי חכמים וגורם להם להאמין לו ולעזוב את בית המדרש. גם זו דרך "להרוג" תלמידי חכמים.
סיפור זה מעלה מחשבות לגבי דרכי המיון וההסללה הקיימים במערכת החינוך. מערכת המחליטה עבור תלמידיה כבר בגיל 13 איזה תחום ילמדו ובאיזה סוג של מקצועות יעסקו כמבוגרים מדמה את מעשיו של "אחר". מהסוציולוגיה ומהפסיכולוגיה אנו מכירים את התופעה "נבואה המגשימה את עצמה", הקרויה גם "אפקט פיגמליון". משמעותה של תופעה זו היא שחיזוי של התנהגות יעורר את ההתנהגות וממילא החיזוי יתברר כ"נכון". התופעה קרויה על שמו של פיגמליון, נסיך מסיפורי המיתולוגיה היוונית שביקש פסל של האישה האידיאלית. לאחר שבנה את הפסל התאהב בו; אמונתו ואהבתו היו כה חזקות שהפכו את הפסל לאישה אמיתית. 
סיכום
במהלך השיעור נחשפנו לבעייתיות הקיימת בתהליכי המיון וההסללה במערכת החינוך משני היבטים: האחד, האי-צדק שיש בשיפוט של אדם בתחילת דרכו על בסיס עתידו הידוע או המשוער; השני, ההשלכות שיש לעצם הניבוי על הדרך שבה יבחר התלמיד. יישומם של ערכי השוויון והאחריות החברתית שאנחנו מציעים כ"קריטריונים" חלופיים הוא קשה מאד, הן בשל תפיסה נורמטיבית המעמידה את המיון והמדידה במקום גבוה בחינוך והן בשל החפיפה הקיימת בין חוסר יכולת לימודית לבין קשיים הנובעים ממעמד חברתי-כלכלי. במצב זה האמונה ביכולתו של הילד יכולה להתחיל בבית, ומשם להקרין על בית הספר והמורים.