מדרשי עצים 
שיעור חינוך לט"ו בשבט – כיתה ז'

תכנית בארי, מכון שלום הרטמן

פתיחה כללית
דף לימוד זה הוא חלק מסדרה המוקדשת לשיעורי חינוך לט"ו בשבט, במסגרת תכנית 'בארי' של מכון הרטמן http://beeri.hartman.org.il/Resource_Center.asp. 
הדפים מכילים מקורות מעטים, קלים להבנה, שמאפשרים לכל מורה ולכל תלמיד להתמודד עמם בקלות, גם אם הם אינם בקיאים בתחום הדעת של לימודי יהדות. כל אחד יכול לקחת חלק בשיעור וליהנות מלימוד שעושה שימוש בטקסט יהודי כגירוי לדיון בנושאים כלליים השאובים מעולמם של התלמידים.
דפי הלימוד הותאמו לשש הכיתות של החינוך העל יסודי, ועל כן המורה יכול ללמד בכל שנה שיעור אחר לפי רמת כיתתו.

התפקיד הראשוני של ט"ו בשבט היה 'ראש השנה לאילנות' - תאריך שממנו מתחילים לחשב את גיל האילן על מנת לדעת מתי חלה עליו חובת הפרשת מעשרות. במרוצת הדורות קיבל 
מועד זה צורות ופנים שונים. השימוש בעץ ובפירותיו כדימוי לנושאים שונים הקשורים בחיי אדם, נפוץ בתרבות היהודית ובתרבות הכללית. במהלך שיעור זה נביא מספר משלים 
ממקורות חז"ל ונעודד את תלמידינו ליצור משלים משל עצמם.

מטרות השיעור
1.   לעסוק בט"ו בשבט כמועד בלוח השנה העברי ולהטעינו בתוכן.
2.   להתנסות במתודה הדרשנית, ולאפשר לתלמידינו ליצור תוך חיקוי דגם.
3.   להעלות למודעות את ההתבוננות על עצמנו כחלק ממכלול רחב יותר, כעַם.

מבנה השיעור
1.   לימוד בחברותא של דפי המקורות.
2.   חזרה משותפת על הדפים במליאה.
3.   חלוקת פירות לכל חברותא לצורך יצירת מדרש אישי.
4.   קריאת המדרשים שנוצרו בחברותות השונות.

מהלך השיעור
1.    נחלק לתלמידים דפי מקורות ונבקש מהם ללמוד אותם בעזרת השאלות המנחות. לחלופין יכולה כל חברותא ללמוד מקור אחד, וזאת לפי שיקול דעת המנחה בהתאם לרמת התלמידים (20-15 דקות).
2.   נעבור יחד במליאה עם התלמידים על המקורות שלמדו (10-5 דקות).
3.   נחלק לכל חברותא פרי (תפוז, לימון, אשכולית, משמש, בננה וכו'). ונבקש מהם לכתוב משל על החברה, או על תופעה חברתית כלשהי, באמצעות הפרי שקיבלו. (10-5 דקות). 
4.  נאסוף את היצירות ונשמיע את המשלים של כל חברותא.

הרחבה על המקורות- למורה

ישראל כגפן
אמר רבי שמעון בן לקיש: למה נמשלו ישראל לגפן?
אשכולות שבה אלו תלמידי חכמים.
זמורות שבה אלו בעלי בתים.
עלים שבה אלו עמי הארץ.
קנוקנות שבה אלו ריקנים שבישראל.
ואלמלא העלים לא התקיימו האשכולות.
(על פי תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף צב, עמוד א)
מסכת חולין שבתלמוד הבבלי נמצאת בסדר קדשים.
רבי שמעון בן לקיש, אמורא ארץ-ישראלי שחי במאה השלישית לספירה, המשיל את עם ישראל לגפן. 
כל חלק של הגפן משול לזרם מסוים בעם ישראל: 
האשכולות הם הענבים, מלאי העסיס. הם הפירות שנאכלים ומהם מפיקים את היין, שהם בבחינת תכלית הגפן, וכל הגפן אינה עשויה אלא על מנת להניבם. ללמדנו כי תלמידי חכמים הם בבחינת תכלית הקיום של עם ישראל וכל שדרות העם נועדו על מנת לקיימם.
הזמורות, כלומר הענפים  שנושאים את האשכולות, העלים והקנוקנות, משולות לבעלי בתים שבכוחם הכללי מפרנסים ומקיימים את תלמידי החכמים ונושאים בנטל קיום הקהילה.
העלים לכאורה אין להם תפקיד של ממש, אך בפועל, אין הגפן יכולה להתקיים בלעדיהם. אלו הם עמי הארצות, שאינם יודעים תורה אך חיוניים לקיומו של עם ישראל.
הקנוקנות מאפשרות לגפן לטפס והן משולות לריקנים, ללמדנו שגם לריקנים יש מקום חיוני לקיום הגפן. ואף כי נדמה שאין בהם צורך הרי שבלעדיהם לא מתאפשרת הצמיחה מעלה. מכאן שכל אחד ואחד מעם ישראל נדרש על מנת לאפשר את קיומו. השלם גדול יותר מסך חלקיו.

תורה כתאנה
למה נמשלה תורה לתאנה? אלא כל הפירות יש בהם פסולת: תמרים יש בהם גרעינים, ענבים - יש בהם חרצנים, רימונים יש בהם קליפין (קליפות), אבל תאנה כולה יפה לאכול.
(ילקוט שמעוני, יהושע א', ב')

התורה נמשלה לתאנה בשל היותה נאכלת כמות שהיא, אין לה גרעין, חרצן או קליפות, שהם בבחינת פסולת, דברים הנזרקים. כמוה גם התורה כל שיש בה ראוי ודבר מתוכה לא נזרק בשעה שנהנים ממנה.

צדיקים כתמרים וארזים
על הכתוב "צדיק כתמר יפרח כארז בלבנון ישגה" אמר המגיד ממזריטש: "שני מיני צדיקים הם. הללו קרובים אצל כל הבריות, מזהירים ומלמדים אותם, והללו יושבים לבדם על התורה. הראשונים נושאים פירות מזינים כמו עץ תמר, והאחרונים הם כמו הארז, נעלים ועקרים" 
(מרטין בובר, אור הגנוז, 1979, עמ' 109).

משל זה בא ללמדנו על שני סוגי צדיקים - אלה המעורבים בעמם שמעמידים תלמידים ופועלים בתוך החברה שבה הם חיים, ואלה המסתגרים במגדלי שן ומתעלים לעצמם אך אינם מעורים בחברה ואינם תורמים מעצמם לסביבה שבה הם חיים.