מ'פירות חמישה עשר' ל'כך הולכים השותלים' 
שיעור חינוך לט"ו בשבט – כיתה ח'

תכנית בארי, מכון שלום הרטמן

פתיחה כללית
דף לימוד זה הוא חלק מסדרה המוקדשת לשיעורי חינוך לט"ו בשבט, במסגרת תכנית 'בארי' של מכון הרטמן http://beeri.hartman.org.il/Resource_Center.asp. 
הדפים מכילים מקורות מעטים, קלים להבנה, שמאפשרים לכל מורה ולכל תלמיד להתמודד עמם בקלות, גם אם הם אינם בקיאים בתחום הדעת של לימודי יהדות. כל אחד יכול לקחת חלק בשיעור וליהנות מלימוד שעושה שימוש בטקסט יהודי כגירוי לדיון בנושאים כלליים השאובים מעולמם של התלמידים.
דפי הלימוד הותאמו לשש הכיתות של החינוך העל יסודי, ועל כן המורה יכול ללמד בכל שנה שיעור אחר לפי רמת כיתתו.

'ראש השנה לאילנות' היה במקור התאריך שממנו מתחילים לחשב את גיל האילן על מנת לדעת ממתי חלה עליו חובת הפרשת מעשרות מפירותיו. במרוצת הדורות קיבל מועד זה צורות ופנים שונים בהתאם למצב הפיזי והרוחני שבו היה שרוי עם ישראל. שינויים אלו באים לידי ביטוי בשני השירים שבהם עוסק שיעור זה. כל שיר משקף תקופה אחרת ותפיסה שונה של המועד.

מטרות השיעור
1.    לעמוד על השינוי שחל בטו' בשבט במרוצת הדורות.
2.   להעלות למודעות את הצורך בשינוי צביון החג על מנת ליצור זיקה למסורת.
3.   להיחשף לזמר העברי ככלי ללימוד התרבות היהודית-ישראלית.

מבנה השיעור
1.    חלוקת דפי מקורות ולימוד בחברותא.
2.   לימוד משותף של הדפים במליאה.
3.   השמעת השירים.

מהלך השיעור
1.    נחלק לתלמידים דף מקורות ללימוד עצמי בחברותא (20 דקות).
2.   נעבור יחד במליאה על המקורות שנלמדו (10 דקות).
3.   נשמיע את השירים לכיתה.
4.   נבקש מהתלמידים לחשוב על מועד / אירוע / טקס אחר שעבר שינוי בדגשיו במרוצת הזמן. מהו הטקס? מה הוביל לשינוי? מתי השינוי הוא חיוני? מתי השינוי הוא הרסני?
התלמידים יכולים לחשוב על טקסים שהיו להם בבית ספר יסודי ולא מתקיימים עוד 
בבית הספר התיכון – מדוע?

הרחבה למורה על החג והמקורות
ט"ו בשבט נזכר לראשונה במקורותינו במשנה במסכת ראש השנה פרק א, משנה א, כתאריך טכני בלבד שממנו סופרים את גיל האילן לצורך הפרשת מעשרות מפירותיו והתרת פירותיו לאכילה. עד השנה השלישית הפירות הם בגדר עורלה, והם אסורים במאכל ובהנאה, את פירות השנה הרביעית (נטע רבעי) יש להביא לבית המקדש, ומהשנה החמישית ואילך מותר לאכול וליהנות מן הפירות, ולהפריש מהם כמובן מעשרות.
במרוצת הדורות עבר ט"ו בשבט גלגולי משמעות ונטען בתכנים שונים בהתאם למצב הנתון בו שרוי היה עם ישראל. שני השירים המובאים בשיעור זה משקפים שני גלגולים של המועד.

פירות חמישה עשר
השיר לקוח מתוך ההצגה 'מסעות בנימין השלישי' מאת מנדלי מוכר ספרים.
שמו, 'פירות חמישה עשר' רומז לפירות שאוכלים בחמישה עשר (טו') בשבט.
השיר משקף מצב של עם השרוי בגלות, החש כמיהה עזה וגעגועים לארץ ישראל. בגלות אירופה, חודש שבט הוא חודש חורפי ומושלג וארץ ישראל החמה היא מושא כמיהה בלתי ניתן להשגה. השיר מתאר את הציפייה הגדולה של היושבים בגולה לפירות המיובשים המובאים מארץ ישראל – תמר, תאנה, חרוב ותפוח זהב. כל הגעגועים והאהבה לארץ ישראל מתממשים לרגע קט באכילת הפרי שבא מהארץ 'ובתוך הפרי כל געגועי'.
התאנה והתמר הן מפירות שבעת המינים. החרוב שאינו משבעת המינים מוזכר לרוב בסיפורי חז"ל, התפוז הוא מאפיין מודרני של פירות הארץ. הפירות מייצגים את הארץ בתקופותיה השונות, מן המקרא ועד ימינו.
השיר מנגיד את הגולה המושלגת, הקרה, לארץ ישראל החמה והנעימה.

כך הולכים השותלים
השיר משקף את חגיגות ט"ו בשבט של ראשית הציונות, כאשר ראש השנה לאילנות הפך לחג הנטיעות, הפרחת השממה, סמל להגשמת ערכים ציוניים וחיבורם ללוח השנה העברי. התנועה הציונית יצקה תכנים חדשים במועד זה, של התיישבות, כיבוש השממה, אהבת הארץ וכדומה, והשיר 'כך הולכים השותלים' מבטא את שמחת השותל נוכח מימוש ערכיו.