זיכרון ושכחה

דף לימוד לערב יום השואה - הנחיות למנחה

רציונל:

דף הלימוד מוקדש לשתי בחינות שונות של נושא הזיכרון והשִכחה.
הקטעים הראשונים עוסקים בשאלה 'מה אנחנו זוכרים', ובאופן מדויק יותר: 'מה אנחנו בוחרים לזכור'. העיסוק יהיה בעיקר בנוגע לזיכרון הקולקטיבי. הקטע האחרון מכוון לממד האישי - עד כמה, אם בכלל, שזור הזיכרון האישי בתוך הזיכרון הקולקטיבי?

מהלך הלימוד:

•	קהלת רבה:

המדרש על הפסוק אינו פשוט בקריאה ראשונית, גם מבחינת המבנה וגם מבחינת השפה, ולכן כדאי לקרוא אותו לאט ולפענח כל משפט ומשפט. 
הפסוק המקורי די מובן, אך המדרש מעמיד אותו כהנגדה בין אלה שיישכחו עם השנים ('אין זכרון לראשונים וגם לאחרונים שיהיו לא יהיה להם זיכרון'), לבין אלה שייצרבו לעולם בזיכרון ולא יישכחו ('שיהיו לאחרונה'). 
בהנגדה זו מציע המדרש שתי פרשנויות: האחת, קונוונציונלית ושקולה - דור המבול יישכח, סדום תשכח, ומי ייזכר? ישראל. הפרשנות השנייה שגרתית הרבה פחות – מה שיישכח אלו הנסים, אלה שהיו לפני מצרים ואלה שהיו לאחריה, ומה שייזכר אלו הנסים שיתקיימו לעתיד לבוא.
עמדה זו חריגה ומנוגדת לאתוס היהודי החוזר ומנציח את זיכרון יציאת מצרים. מדוע מבקש המדרש להשכיח דווקא את יציאת מצרים? האם אפשר לבחור מה לשכוח? 
כיוונים אפשריים שאליהם אפשר לקחת את המדרש, הם - להסיק כי הזיכרון וההיתלות בעבר מאבנים ועוצרים; עלינו להניח את העבר מאחור כדי ללכת קדימה. כיוון אחד הוא ללמוד מכך על חשיבותה של התקווה – כאשר הדגש אינו על זיכרון העבר אלא על מה שיהיה בעתיד, מתפתחת תקווה לשיפור ושינוי. לא להסתפק ב'ניסים' שהיו, אלא לצפות ולקוות ל'ניסים' שעוד יבואו.

•	יונתן רטוש מול ברל כצנלסון:

שני קטעים מנוגדים אלה מדברים בעד עצמם. כל אחד מעמיד אידאל אחר והפוך, והשאלה המרכזית היא איך המשתתפים היו מאפיינים את החברה הישראלית, בהקשר לעמדות אלו. בהמשך לתשובתם מתבקשות שאלות נוספות כגון: מדוע זה המצב לדעתם? האם זה מצב רצוי? מה המחירים שלו? והאם זה בר שינוי? מעניין גם לנסות להבין האם חל שינוי בהלך הרוח בחברה הישראלית מאז הקמת המדינה ומה הסיבות לכך. 
בנוסף, ניתן גם להציף את הטענה שעולה יותר ויותר בשנים האחרונות, בייחוד בהקשר לשואה, על כך שאזכורם וציונם של אירועים מסוימים יצא מפרופורציות וכי יש למתן זאת.

•	ליהודים שישה חושים / ג'ונתן ספרן פויר:

קטע זה מכוון את הדיון לממד האישי: 
נשאל את המשתתפים, איפה זה פוגש אותם? האם הם מתחברים לטענה שליהודים יש 'חוש שישי" שכזה? כדאי לענות על כך באמצעות דוגמאות אישיות ולשאול אילו תחושות עוררו בהם מקרים אלו (אשמה, עומס, הקלה, שמחה).