בית מדרש אלול

עקרות ולידה - חנה

עזר למנחה

סיפור עקרותה של חנה, הנקשר לסיפור לידתו של שמואל הנביא, הוא אחד מני כמה סיפורי עקרות המופיעים במקרא (שרה, רבקה, רחל, אם שמשון). דרך עקרותה של חנה, תפילתה ונדרה, נוגע הלימוד בנושא העקרות וברצון לילד מן ההיבט האנושי הרחב.  

על הטקסטים: 
•	פרקים א- ב בספר שמואל א: הטקסט המרכזי של הלימוד המתאר את עקרותה של חנה, הרצון ללדת, התפילה, הנדר, הפקידה, קיום הנדר והעלאת הילד למשכן ה'.  סיפור זה מאפשר התבוננות בסיטואציה האנושית של עקרות ובניסיונות להתמודדות עמה. חנה בוחרת להתפלל ונודרת להקדיש את הבן הנולד לעבודת האל. כיצד נוכל להבין את רצונה העז בילד לעומת נכונותה לוותר עליו? כדאי לשים לב שהשורש שא"ל משמש הרבה בטקסט ובמגוון משמעויות: וֵאלֹהֵי יִשְׂרָאֵל יִתֵּן אֶת שֵׁלָתֵךְ אֲשֶׁר שָׁאַלְתְּ מֵעִמּוֹ, וַתִּקְרָא אֶת שְׁמוֹ שְׁמוּאֵל כִּי מֵה' שְׁאִלְתִּיו, וַיִּתֵּן ה' לִי אֶת שְׁאֵלָתִי אֲשֶׁר שָׁאַלְתִּי מֵעִמּוֹ: וְגַם אָנֹכִי הִשְׁאִלְתִּהוּ לַה' כָּל הַיָּמִים אֲשֶׁר הָיָה הוּא שָׁאוּל לַה', תַּחַת הַשְּׁאֵלָה אֲשֶׁר שָׁאַל לַה'. ואולי גם: ה' מֵמִית וּמְחַיֶּה מוֹרִיד שְׁאוֹל וַיָּעַל...
•	בבלי, ברכות דף לא ע"ב: מובאים מדרשי חז"ל על  תפילתה של חנה ועל נדרה. מדרשים אלו מאפשרים להתעמק בדמותה של חנה. כאן מועצמים דמותה של חנה וקולה לעומת ספר שמואל. חנה מתריסה כלפי האל על שנמנע מלתת לה ולד, זכותה של כל אשה. חנה "מאיימת" כי תתחזה לנואפת כדי לשתות את מי הסוטה, וכיוון שלא נַאפה "ייאלץ" אלהים לתת לה זרע, כמובטח בדיני סוטה שבספר במדבר (ראו למטה). 
•	שיריהם של עמירה הגני, 'עקרה', ויורם ניסינוביץ, 'ילד עוד לא': השירים האלה מאפשרים להתבונן בביטוי מודרני אישי, 'נשי' ו'גברי', של העקרות והציפייה לילד.  
•	הצעה - הרחבות על השורש פל"ל (מילון בן יהודה, בראשית מה, יא; שמואל ב, א, כה; בבלי, סנהדרין דף מד ע"א; רש"י יומא דף פז ע"ב). בדיקה לשונית של טווח המשמעויות הנקשרות לשורש פל"ל (ציפייה, ברית - בין האדם לאל, פיוס, עוון, שופט) מאפשרת הבנה רחבה יותר של תפילת חנה ושל הקשריה. 

מהלך הלימוד:
הלימוד המקובל באלול מורכב מפתיחה, חברותא, ואסיף. המבנה פתוח לשינויים ולהתאמה חופשית של המנחה.

פתיחה: המנחה מציג את נושא הלימוד ומקשר אותו לקונטקסט (לימוד קודם, אירועי החיים). רצוי לפתוח את הלימוד בקריאה משותפת של אחד המקורות ובשיחה עליו, עם שאלות, מחשבות ותגובות של המשתתפים. לאחר מכן הכנה לחברותות: הצגת המקורות שבדף הלימוד בליווי רקע רלוונטי (היסטורי, ביוגרפי, ספרותי) ושאלות מנחות. אפשר לפתוח במתאבן, לדוגמה: קטע מוזיקלי, סיפור אישי, מדרש תמונה, שיח בזוגות במעגל על מושג מרכזי בלימוד וכדומה.

חברותא: הקבוצה מתחלקת לחברותות (שניים עד ארבעה משתתפים) ללימוד משותף של דף המקורות. הקבוצה הקטנה מאפשרת מעורבות של כל הלומדים וחוויית לימוד דיאלוגי . בכל חברותא, אחד הלומדים קורא קטע בקול, והחברותא דנה בו: החל בהבנת הפשט, העלאת פרשנויות והשוואה למקורות אחרים שבדף, ועד לנגיעות אישיות וציבוריות במקום שבו 'הטקסט פוגש אותנו', את ערכינו, ניסיוננו ותודעתנו. בדף הלימוד ישנן שאלות המנחות את הלימוד ומציעות ללומדים נתיב של דיון, אולם כל חברותא רשאית להתמקד בשאלות אחרות שעולות במהלך הלימוד שלה. לעתים אפשר להוסיף משימה, לדוגמה: כל חברותא צריכה להבין את נקודת מבטה של דמות אחרת בסיפור או במחלוקת רעיונית ולהסביר אותה.

אסיף: חזרה למעגל המשותף ואיסוף 'פרות הלימוד' של החברותות. לאסיף צורות שונות: אפשר לפתוח בשאלה ממקדת של המנחה או להזמין שיחה חופשית של הלומדים, ואפשר להזמין את החברותות לשתף את הקבוצה בדיון משמעותי שהתפתח בהן. לחלופין אפשר לבקש מהלומדים להתייחס לקטע מסוים שהם רוצים להקריא ולהגיב אליו (מתוך הזדהות, פרשנות, הסתייגות, תובנה, שאלה, וכדומה). לבסוף יסכם המנחה את הלימוד ואת הרעיונות שעלו בו.