הצעה ללימוד
פתיחה: 'הא לחמא עניא'
נפתח את המפגש בדמיון מודרך וננסה להיזכר בליל הסדר כפי שהיה כשהיינו ילדים, בבית אבא ואמא או סבא וסבתא. ניתן להשמיע לחנים שונים של 'הא לחמא עניא' לפי מנהגי העדות השונות, כדי להיכנס לאוירת החג: 
הבית כבר נקי לפסח... ריחות התבשילים המיוחדים מגרים את התיאבון... השולחן ערוך למופת ועליו צלחת הסדר, הגביעים ובקבוקי היין, בני המשפחה מגיעים בלבוש חגיגי ומתיישבים סביב השולחן, והסדר מתחיל: קדש ורחץ, כרפס יחץ – והנה מגיעים ל'מגיד' ומתחילים לקרוא את ההגדה: 'הא לחמא עניא...'. נסו להעלות בדמיונכם את הלחן שבו נאמר הקטע בבית הוריכם - מי אומר אותו? כיצד הוא עושה זאת? אילו תנועות או פעולות מלוות את קריאתו? נסו להיות שם ולהרגיש שוב את התחושות שהיו בכם אז... 
שאלות והנחיות לקבוצה
•	נבקש מאחד המשתתפים להדגים לנו את קריאת 'הא לחמא עניא' כפי שהיה נהוג בבית הוריו.
הקטע 'הא לחמא עניא' פותח את ההגדה המספרת ביציאת מצרים, שהיא עיקר הסדר. בעדוֹת ישראל התפתחו מנהגים שונים שליוו קריאת קטע זה. ייתכן שהמנהגים התפתחו כהמשך לדברי השולחן ערוך: 'ויגביה הקערה שיש בה המצות ויאמר הא לחמא עניא, עד מה נשתנה. ואז יצווה להסירם מעל השולחן ולהניחם בסוף השולחן כאילו כבר אכלו, כדי שיראו התינוקות וישאלו' (ר' יוסף קארו, שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תע"ג, סעיף ו)
בעדות השונות התפתחו כמה מנהגים סביב קריאת 'הא לחמא עניא':
צפון אפריקה: מסובבים את קערת הסדר סביב ראשי היושבים. בכל עדה משתנה אופן סיבוב הקערה וניגון הקטע.
בבל/עירק: אומרים קטע זה שלוש פעמים. בפעם הראשונה אומרים 'הָא' לחמא עניא; בשנייה - 'הֵא'; ובשלישית – 'כהא'. 
פרס: ראש המשפחה לוקח בקצה אצבעותיו את שְלוש המצות העטופות במפית לבנה, שר בהטעמה מיוחדת 'הא לחמא', ומדגיש בצהלת שמחה: 'לשנה הבאה בארעא דישראל בני חורין'. המסובים עונים לו בחרוז בפרסית: 'צ'שם דושמנהאי ישראל כורין' (=יוכו שונאי ישראל בעיוורון). שלוש המצות עוברות מיד ליד וכל אחד חייב להגיד עליהן 'הא לחמא'. 
בוכרה: מניחים את המצה בסבב על כתפי המשתתפים ואומרים: 'מִשְׁאֲרוֹתָם צרורות בשמלֹתם על שכמם'. 
תוניס וטריפולי: סוגרים את הדלת בעת אמירת 'הא לחמא עניא' מפחד הגויים. 
עדוֹת נוספות: קוראים את הקטע בשפה המקורית של העדה; פותחים את הדלת בעת אמירת 'כל דכפין ייתי וייכל'; ילדי המשפחה נכנסים מחופשים לנוודים ומנהלים עם עורך הסדר שיחה כגון זו: האב: מאין באת? הבן: ממצרים. האב: ולאן אתה הולך? הבן: לירושלים. האב: והצידה לדרך היכן היא?..

נקרא מתוך דף המקורות את הקטע השלם של 'הא לחמא עניא', ונדון בשאלה: 
•	מה המסר המרכזי בקטע?
הטקסט נוגע בשני נושאים: שיתוף העני בשמחת החג, והיציאה מעבדות לחירות. כנגד העוני עומדים העושר והשפע, וכנגד העבדות - החירות. במהלך המפגש ננסה לברר מדוע דווקא בפסח חשוב כל כך לשתף את העני ולהכניסו לבית, הרי חובה זו קיימת ועומדת בכל ימות השנה. כמו כן נברר את הקשר שבין יציאה מעבדות לחירות לבין המחויבות כלפי העני בפסח.
לימוד מונחה: גלגל חוזר בעולם
בחלק זה נתמקד במנהג סיבוב הקערה מעל ראשי המסובים, כפי שנהוג בקהילות צפון אפריקה: מרוקו, תוניס, לוב ואלג'יר. המנהג משתנה מעט מקהילה לקהילה: יש קהילות שבהן נהוג להרים את הקערה ולא לסובב אותה; יש קהילות הנוהגות לסובב מעל כל המסובים יחד; יש כאלה שנוהגות לסובב על כל אחד מן המסובים בנפרד ואפילו על תינוקות שבעריסה; יש הנוהגים שבעלת הבית היא המסובבת ויש שאצלם עורך הסדר הוא המסובב. לעתים מתחילים במילים 'בבהילו יצאנו ממצרים'; ולעתים במילים - 'הא לחמא עניא'; הגיוון רב, ולפני שנתחיל בלימוד, ננסה לשתף את כל חברי הקבוצה, במיוחד את אלה שלא מכירים מנהג זה, בתחושות המלוות אותו.
שאלות והנחיות לקבוצה
•	נסו לשתף את שאר חברי הקבוצה שאצלם לא מקובל מנהג זה, בתחושות שנוצרות בעת סיבוב קערת הסדר מעל ראשי המשתתפים בסדר.
•	מהו לדעתכם הקשר בין מנהג זה לבין המילים בקטע 'הא לחמא עניא'?
החוויה הנצרבת ממנהג זה שונה מאדם לאדם: לאחדים היא מחזקת את תחושת השותפות המשפחתית; לאחרים היא מדגישה את כוחה של המשפחה להכיל את כל מרכיביה למרות השונות ביניהם. רבים חשים כי הם זוכים לברכה אישית, בדומה לברכה בערב שבת שבה האב מניח יד על ראש בנו. כעת נלמד מקורות היכולים לסייע לנו לחבר בין מילות הקטע למנהג סיבוב הקערה, ובכך לצקת למנהג משמעות עמוקה יותר. 
הפסוקים בספר דברים עוסקים במצוות הצדקה. הפסוק הראשון מציג את הפער שבין החלק המעשי של המצווה לבין החלק הנפשי. נתינה פיזית אינה מלווה בהכרח בתחושות של חמלה והבנה למצבו של העני, ולכן לעתים קרובות אדם נותן צדקה מתוך חוסר רצון. לפי הפסוקים, השכר על נתינת הצדקה מובטח רק למי שמתגבר בתוכו על קושי הנתינה.
במסכת שבת דנים חכמים במילים 'כי לא יחדל אביון מקרב הארץ', שמשמעותם היא לכאורה, שהמציאות שבה יש עשירים ועניים אינה ניתנת לשינוי. ואולם הם טוענים כי המציאות החברתית היא הקבועה אך לא המצב הסובייקטיבי של האדם. 'גלגל חוזר בעולם', והמצב שבו נמצאים בני האדם הוא זמני – העשיר יכול להפוך לעני והעני יכול להתעשר. גם אם מצבו של האדם לא משתנה בחייו - השינוי עשוי להתרחש על פני מספר דורות. בסופו של דבר, כל אדם עלול להגיע למצב של עוני, ואם לא הוא, אז בנו או נכדו. החכמים מסכימים ש'גלגל חוזר בעולם', אך חלוקים בשאלה אם וכיצד ניתן להשפיע על מהלך הגלגל: ר' אלעזר הקפר אומר שהתפילה יכולה למנוע מהעוני להתגלגל לביתו של האדם; ר' יוסף סובר שחוכמה היא המפתח, ואדם המגיע לדרגת תלמיד חכם יכול לחסום את הידרדרותו לעוני; ור' חייא אומר שהצדקה היא הדרך שבה יכול האדם להתערב במהלך הגלגל ולמנוע את העוני. 
שאלות והנחיות לקבוצה
•	מה פירוש הביטוי 'גלגל סובב בעולם'?
•	כיצד אפשר להשפיע על מהלך הגלגל לפי הדוברים בטקסט?
•	כיצד ניתן לקשור, לאור לימוד זה, בין מנהג סיבוב הקערה לבין 'הא לחמא עניא'?
לימוד בחברותא: קערה סובבת כגלגל 
הטקסטים שלמדנו יצרו קשר בין מנהג סיבוב הקערה לבין הטקסט של 'הא לחמא עניא'. כעת נלמד בחברותא דברים שכתב הרב רפאל כדיר צבאן היוצר חיבור בין המנהג לבין הטקסט, וקושר את המקורות שלמדנו לעיל. 
שאלות והנחיות לקבוצה
•	מדוע בוחר הרב צבאן להביא מדברי הגמרא רק את דבריו של ר' חייא?
•	כיצד קושר הרב צבאן בין מנהג סיבוב הקערה לבין הפסוק 'נָתוֹן תִּתֵּן לוֹ וְלֹא יֵרַע לְבָבְךָ בְּתִתְּךָ לוֹ'?
לפי הרב צבאן, הצדקה היא הדרך הנתונה בידינו להשפיע על הגלגל ולחולל שינוי במציאות, לקחת בחזרה את השליטה על חיינו ועל חיי ילדינו. ואולם, הצדקה לבדה אינה מספיקה אלא צריכה להתווסף לה גם כוונה ויש לתת אותה בלב שלם, כפי שראינו בפסוק מספר דברים: 'נָתוֹן תִּתֵּן לוֹ וְלֹא יֵרַע לְבָבְךָ בְּתִתְּךָ לוֹ' - התובע כי למעשה הנתינה תתלווה שמחת נתינה. כך הוא גם הציווי להכניס את העני לתוך הבית פנימה: אין די בכך כדי לבטא את קבלתו המלאה כבן משפחה, וכדי שנוכל לחוש כלפיו את האמפתיה הראויה עלינו לזכור כי 'גלגל סובב בעולם' - כל אחד עלול להיות אי פעם במצב של עוני, ולכל אחד היכולת לקחת אחריות ולהשפיע על הגלגל במעשים ראויים כגון נתינת צדקה. הזכרת העניים בקטע 'הא לחמא עניא' תוך סיבוב הקערה במהלך קריאת ההגדה, מזכירה לנו כי 'הגלגל סובב בעולם' ומעוררת בנו את הכוונה הנדרשת בהכניסנו את העני לביתנו. 
אסיף: הגדה וחסד 
הפסוקים בספר שמות מציגים את מצוות אכילת מצה ואת מצוות 'והגדת לבנך' כשתי המצוות המרכזיות ביותר בחג הפסח. הפסוקים קושרים בין 'לחם העוני', המצות, לבין 'והגדת לבנך'. החובה להגיד לבנים היא 'בעבור זה' - אולם לא ברור מן הפסוקים מהו אותו 'זה'. 
כדי לברר זאת נקרא את פירושו של הבן איש חי למילים 'הא לחמא עניא' בהגדה. הקטע מסביר מדוע דווקא בפסח צריך להכניס את העני לתוך הבית, שהרי הפחד מפני 'הגלגל הסובב' מצוי אצל האדם תמיד. 'לחם העוני' שעליו אנו מצביעים ואומרים 'הא לחמא עניא', מסמל את ברית החסד שנכרתה בין בני ישראל ביציאת מצרים. דווקא בפסח אנו מחויבים להכניס לבתינו את העני, כי יציאת מצרים לוותה בברית החסד, ובעבורה שוחרר העם מן העבדות. 
אם אנו קוראים את פירושו של הבן איש חי בצמוד לפסוקים, אנו מבינים כי החובה של 'והגדת לבנך' היא המחויבות להעביר את ברית החסד מדור לדור. זיכרון יציאת מצרים הוא המאפשר לנו להחיות את הברית,לקחת אחריות לחינוך הדור הבא ולפתוח את הבית והלב לעניים בחברתנו. ברית החסד של העם היהודי מבטיחה שמספרם של העניים בחברה יהיה מועט, כי בכל דור ודור יהיה מי שידאג להם. בנוסף, כאשר הצדקה ניתנת בפסח תוך זכירת ברית החסד, היא הופכת לפעולה הנעשית מתוך רצון ובחירה באופן ש'לֹא יֵרַע לְבָבְךָ בְּתִתְּךָ לוֹ'.
שאלות והנחיות לקבוצה
•	איזה קשר אפשר למתוח בין מצוות 'והגדת לבנך' לבין יכולתנו להשפיע על הגלגל?
סיכום 
בתחילת המפגש עסקנו במנהג שמשמעותו וסמליותו תקפים לשנה כולה. במבט ראשון נדמה כי זהו מנהג סתמי שנמשך רק מכוח ההרגל והמסורת; ואולם הלימוד העלה כי הוא מעוגן במקורות יהודיים במקרא, בתלמוד ובשולחן ערוך וכי טמונות בו משמעויות חינוכיות וערכיות הנוגעות לשנה כולה.