כַּבֵּד אֶת אָבִיךָ וְאֶת אִמֶּךָ

מטרת השיעור היא להציף את הדילמות העומדות מאחורי הציווי הפשוט לכאורה – לכבד את ההורים. 

מבנה הלימוד (מומלץ להקדיש שעה לכל חלק) 

בחלק הראשון נעסוק בפירוט המצווה כפי שמורה הרמב"ם. חשוב להדגיש שחובת כיבוד אם ואם איננה המלצה לפיתוח מידה נימוסית או יחס נפשי – המצווה היא מעשית! הבן צריך להאכיל את האב ממש, בדרך כלל מכספי האב, ואם לא אז מכספי הבן. 

חשיבות המצווה באה לידי ביטויים שונים בדברי הרמב"ם, וכדאי לתת לקבוצה להתייחס אליהם, אבל המסר העיקרי הוא כאמור – החובה המעשית במצווה זו. 

נעמוד על ההבדל בין 'כבד' ל'אהב' – מן הסתם תעלה האמירה שאפשר לדרוש ולצוות לכבד, אבל אי אפשר לדרוש אהבה – נושא זה יידון בהרחבה בשיעור על 'ואהבת לרעך כמוך' ולכן לא כדאי להרחיב בנושא. בסוף השיעור נחזור אל ה'שקלם הכתוב בכבודו ובמוראו' – ונאמר שאת ה' אנחנו נדרשים לא לכבד, אלא ממש לאהוב 'ואהבת את ה' אלוהיך בכל לבבך ובכל נפשך'. 

ייתכן שהשיחה תגלוש לסוג של התרפקות על העבר - איך פעם 'נתנו כבוד' להורים ואיך הילדים של היום לא נותנים כבוד להוריהם. אם יש מספיק זמן אפשר לשאול מדוע זה כך? האם בעבר היה אכן יותר טוב? ומה אפשר לעשות כדי לשנות. 

אם נותר זמן (אפשר לחלק מראש את השיעור לשניים) – אפשר להקדיש זמן ללמוד את הקטע ממשנה תורה. 

החלק השני עוסק בגבולות הציווי - מתי הוא נעשה בלתי אפשרי? מתי מגזים הבן ומתי מגזימים ההורים? האם רבי ישמעאל, שסירב להניח לאמו לשתות את מי רחצת הרגלים שלו, אכן כיבד אותה, או שהוא היה צריך להניח לה לעשות זאת כי 'רצונה כבודה'?

נקרא במליאה קריאה טכנית את המקורות מן הירושלמי, הבבלי, משנה תורה, כדי לוודא שהמילים מובנות, אך לא נפתח דיון. נשים לב שדברי הרמב"ם לעיל הם חזרה על רעיונות שנאמרו בתלמודים – זהו טיבו של משנה תורה.  

נתחלק לקבוצות לימוד (כשלושה-ארבעה בקבוצה) ונחלק את המובאות מ-'סדר יום' של אדם ברוך.  
הלימוד בחברותא מאפשר שיחה אינטימית והתמודדות עם המתח בין מה שנדמה לנו שראוי לעשות לבין מה שאפשר – האם להכניס את ההורים לבית אבות? האם לטפל בהם לבד או להביא עובד זר? האם אנחנו באמת יכולים לחשוב רק על טובת ההורה או שאנו מצווים לחשוב גם על טובתנו?