הצעת הנחיה: קומתך דמתה לתמר

התמר, 'המין' האחרון בשבעת המינים שמוכר יותר כ'דבש'. דף הלימוד מזמין את הלומדים לבחון מספר מקורות המתייחסים אל עץ התמר כמטפורה לטיפוס אל הגבוה, אל מה שמעבר אל התמיר או אל תמרות העשן.
הלימוד מתחיל מבחינה של התשוקה האנושית אל הגבוה, ואל היכולת להתרומם מעל למציאות כדי להגיע אל האהבה והשלווה אך גם מבקש לברר מה המחיר שמשלם מי שמטפס לגבהים ומתרחק מהשורשים.

מבנה הלימוד:

פתיחה
מומלץ לפתוח בסבב אסוציאציות בנוגע לתמר, יש להניח שיעלו מחשבות על הטעם ואולי גם שירים או מטאפורות. 
אם יעלו מחשבות על גובהו של עץ התמר, צאו מהם לשאלה המעסיקה אותנו – מדוע בני אדם שואפים אל הגבוה.

לימוד בחברותא:
שירו של חיים גורי מבטא תשוקה של אדם להתרחק מהיום יום דרך טיפוס לגובה, על עץ התמר, התחושה העוברת של התרחקות המאפשרת להשקיף מרחוק אבל גם רצון לאבד שליטה, להתחבר אל התנועה של העץ והרוח וכך לעבור טרנספורמציה.
מעניין להשוות את התשוקה הזו לסיפור המפורסם של איקרוס, 
איקרוס שברח ביחד עם אביו דרך האויר, הוזהר ע"י אביו לא להתקרב לשמש אולם החום גרם לו לשכוח את ההנחייה וכך מצא את מותו, שוב מתערבב השליטה ואיבוד השליטה בגובה.
וגם סיפור מגדל בבל, בו מבקשים בני האדם להגיע אל השמיים, לשלוט – ושם בגובה מאבדים שליטה ואחדות.
שימו לב לסוף הטרגי של שני הסיפורים שאינו קיים בשירו של גורי – ואולי כן?

תיאור יופיה של הרעיה בשיר השירים ותשוקתו של הדוד אליה משתמש בתמר פעמיים. מעניין לחשוב האם זהו תיאור של תשוקה פיזית או שמא יש כאן גם תיאור של תשוקה רגשית. ניתן לשאול את המשתתפים האם הדימויים ה'חקלאיים' הללו 
מובנים או מדברים אליהם, בימינו וכיצד הם מעמיקים או מחלישים את התחושות העולות מן המקור וכיצד כל אלו מבהירים או מעמעמים את תפקידו המטפורי של התמר.

שירו המפורסם של ביאליק אינו מבקש לטפס אל הגובה אלא להיעזר בשוכני העצים הפלאיים – הדוכיפת בהשגת מושא התשוקה. מעניין לחשוב על הבחירה של ביאליק בדקל דווקא ובשימוש שלו בשליח.

המקור האחרון מבקש לחזור ולהרהר בתשוקה האנושית להתרומם למעלה אל מה שמעבר ולחזור לחשוב על הצורך באיזון ובחיבור.

אסיף במליאה
הזמינו את המשתתפים לשתף את הקבוצה בעמדתם (ביום זה, לאו דווקא הכללית) בויכוח בין השואפים אל הגבוה לבין המצדדים בחיבור לשורשים. מה חשוב להם ומדוע? 
באיזה  מובנים עמדתם קשורה לזהותם היהודית או הישראלית?