"אין שלם מלב שבור": מנהיגות וכאב

הסבר כללי
הסוגיות החברתיות המפריעות לנו קשורות לעתים קרובות לכאב אישי המניע אותנו לפעול, ליזום ולהנהיג שינוי ותיקון. אולם הכאב, כשם שהוא מניע למנהיגות ופעולה, יכול גם לשתק או לעורר זעם שאינו מנותב לפעולה של תיקון. באילו מצבים הכאב מניע לפעולה של מנהיגות ומתי הוא משתק? האם נכון לפעול מתוך כאב, או שמא עדיף להרחיק אותו כדי שלא "יפריע"? כיצד נעבד את הכאב כך שיהפוך למקור של עשייה למען אחרים ולמען החברה? בשאלות אלה נעסוק במפגש הזה.

הצעת פתיחה
במפגש זה אנו מבקשים לבחון את הקשר שבין מנהיגות לכאב. הכאב שאדם חש עשוי להוביל לקשת של תחושות: כעס, דיכאון, ייאוש, שיתוק וחולשה. לעיתים נוצר רושם שהמציאות אינה ניתנת לשינוי או שהמאמצים לשנותה הם סיזיפיים ואינם נושאים פרי. התחושה של חוסר אונים יכולה גם לעורר תחושות של כעס ומרירות. הכעס יכול להיות מופנה כלפי המציאות או כלפי העולם בו אנו חיים. לעיתים הכעס יכול להיות מופנה כלפי מי שמעורר בנו את האמפתיה לכאב (קרובים מעיירות-פיתוח, עניים שנמצאים במעגליות של מצוקה) ולהביא לריחוק, ניכור ולשיפוטיות. מאידך, הכאב יכול להוות גם מניע לפעולה, מתוך רצון לשנות, להשפיע ולהצמיח מנהיגות. התחושה ש"ככה אי אפשר להמשיך ושחייבים לעשות משהו" עשויה להוליד דחף לנקוט פעולה ולשנות את המציאות. 
ראובן אברג'יל, ממנהיגי תנועת "הפנתרים השחורים" גדל בשכונת מוסררה בירושלים בשנות ה-60 וה-70. משפחתו הגיעה לשכונה כתוצאה מהחלטה ממשלתית לאכלס את בתי מוסררה הנטושים בעולים חדשים יוצאי מדינות צפון אפריקה.  בתקופת ילדותו שכנה מוסררה בחזיתו של הגבול הירדני ולכן תושבי השכונה נחשפו לצלפים ירדנים שהתבצרו בעמדות לאורך הגבול וניסו לפגוע בתושבים. התנועה שהקים יחד עם חבריו, תנועת "הפנתרים השחורים", צמחה על רקע תחושת הקיפוח והאפליה של יוצאי ארצות האסלאם מאז קום המדינה. האש שהציתו הפנתרים במוסררה התפשטה לכל אזורי שכונות המצוקה המאוכלסות במזרחים עניים ומובטלים, ולימים הפכה לתנועה פוליטית. וכך מתאר אברג'יל את ילדותו: 
"כשרק הצטרפתי למאבק הייתי הולך לטייל בעמק וחש כל הזמן שלבי נחמץ. הרגשתי פיזית 
כאבים של החמצה, החמצה של הילדות שלי - כי אני הפכתי לבוגר בגיל תשע - החמצה של כל 
היופי הזה שיכול היה להיות חלק מילדותי אלא שמה שאני הכרתי בתור טבע בילדותי היה 
שטח ההפקר הממוקש שליד שכונת מוסררה, המקושט במגדל שבראשו עומד לגיונר עם רובה 
מכוון כלפי; ההחמצה של האפשרות להיות ילד שמייחל לעתיד טוב יותר, כי במוסררה לא 
היה לנו למה לקוות. בכלל. התבוננתי בצבאים כשמסביבם העולם כולו והם בתוך שטח מגודר 
והעולם כולו - הקיבוצניקים והיזמים וראש העיר קמים עליהם לכלותם - והזדהיתי עם 
הצבאים. הרגשתי שגורלם וגורל ילדי השכונות ותושבי השכונות וגורלי שלי חד הם 
אלא אם כן נקום ונעשה כאן שינוי".
מתוך: http://www.manoa.org.il/articles/view.asp?Category=7&ArticleNumber=513

עמק הצבאים הוא עמק פתוח בלב ירושלים בין שכונות מגורים וכבישים סואנים (בין גבעת מרדכי, צומת פת וכביש בגין). הוא קרוי "עמק הצבאים" על שם עדר של כעשרים וחמישה צבאים החיים בו. מאחר שמדובר בקרקע מבוקשת מבחינה נדל"נית ניסו כמה יזמים לשנות את ייעודה למטרות בנייה. עם הגשת התכניות החל מסע ההתנגדות הייחודי, ששילב מניעים סביבתיים (שימור טבע עירוני) עם מניעים חברתיים (שימור שטח פתוח לרווחת תושבי השכונות הסמוכות, לרבות קטמון ח' וט'). צורת המאבק הייתה ייחודית גם בכך שהתרכזה בהכנת תכנון חלופי, ולא רק בהתנגדות למוצע. 
השאלות הפותחות את הלימוד הן: 
•	מתי כאב משתק אותנו ומתי הוא מעורר אותנו לעשייה?
•	 האם כאב הוא גורם מפריע או תורם למנהיגות ולעשייה חברתית?

הצעה ללימוד משותף או בחברותות
נתייחס לשאלות הפתיחה באמצעות לימוד מקורות המציגים מספר דמויות המתמודדות בדרכים שונות עם הכאב ובעזרת השאלות המופיעות על גבי דף המקורות. המקורות יכולים להילמד בחברותות או בקבוצה. 
המקור הראשון ממסכת סוטה מציג את כאבו של עמרם על גזירת פרעה, אשר ציווה להשליך את כל הבן היילוד ליאור. עמרם מחליט לגרש את אשתו כדי שלא יגיע לידי מצב שבו ייאלץ להשליך את אחד מבניו בעתיד אל היאור. הנימוק שלו לגירושין, "לשווא אנו עמלים", מעיד על תחושות של ייאוש וחוסר אונים. הוא אינו רואה טעם בעשייה במציאות הקיימת ובוחר בפסיביות. מרים בתו כואבת את גזירת פרעה ואת גזירת אביה, אלא שהכאב שלה מביא אותה למקום אחר. מרים עורכת דיאלוג עם אביה ומציגה לו תפיסה אחרת של המציאות כדי שישנה את דעתו. היא מסבירה לו כי ההחלטה שלא להביא ילדים לעולם קשה יותר מן הגזירה של פרעה שקבע כי רק הבנים יושלכו ליאור. מרים משקפת לעמרם את ההשלכות של הפסיביות וההימנעות מעשייה. גם אם גזירתו של פרעה קשה, הגזירה של הייאוש קשה עוד יותר משום שהיא טוטלית. הפסיביות סותמת את הגולל על תיקון המציאות. מרים מציגה תפיסה דינמית ולא סטטית של המציאות, ופועלת מתוך הנחה שלעולם הזה יש תקנה. 
המקור השני מספר שמות מתאר את היציאה של משה רבנו מארמון פרעה בו גדל. משה נדהם מן הכאב והסבל הקשים של אחיו, בני ישראל: "וירא בסבלותם". משה חש כאב והזדהות עם אחיו עד כדי כך שזעמו מוביל אותו לרצח האיש המצרי, מחולל הכאב באותו המקרה. 
המקור האחרון משמות רבה מציג בפנינו את משה הבוגר אשר בתגובה לסבלם של בני ישראל פונה לפרעה ומבקש ממנו לתת להם את השבת, כלומר יום מנוחה. ניתן לראות בפעולה זו פנים אחרות של משה הפועל מתוך ניתוח שכלתני שמביא אותו לתגובה שקולה ומחושבת ואולי בדומה למרים אחותו יש השלמה זמנית עם המצב אך גם תקווה לעתיד טוב יותר. ניתן לראות את תיקון השבת כפעולה שמונעת מכוח הכאב, אך מוצאת ביטוי בצעד פוליטי. המקור מציג בפנינו את תהליך התבגרותו של משה אשר בתחילת דרכו, כשהוא צעיר ונפגש בכאב במלוא עוצמתו בפעם הראשונה, תגובתו לכאב היא הריגת המצרי אולם בהמשך הדרך תגובותיו מתעדנות והופכות שקולות הרבה יותר.   

סיכום 
לימוד המקורות הפגיש אותנו עם דמויות במסורת היהודית אשר חשו כאב. ניסינו לבחון את התגובות השונות שהתעוררו לנוכח הכאב: שתיקה, זעם, קיפאון ומנגד רצון לעשות ולהנהיג שינוי. כמשה, מרים ועמרם גם כל אחד ואחת מאיתנו נחשף לכאב, בחיים הפרטיים, בעשייה החברתית ועוד. 
נסיים בסבב התייחסויות לשאלה: האם תוכלו לשתף בחוויות אישיות שלכם: חוויה בה חשתם כאב נוכח עוול, אי צדק, סבל שלכם או של אחרים ולאן אותו כאב הוביל אתכם? לאלו רגשות ומעשים? 
החוויות של משתתפים בקבוצה יכולות להצביע על כך שהאבחנה בין כאב כגורם שהניע אותם לכאב כגורם שבלם אותם אינה חדה, וכי ההשפעות המנוגדות של הכאב יכולות לחול בו-זמנית. האמביוולנטיות שנולדת מהכאב יכולה לבוא לידי ביטוי גם ביחס לאנשים שמעוררים בנו אמפתיה לכאב. מחד, רצון במגע שנולד מתוך ההשתתפות בכאב והשאיפה לתיקון המציאות, ומאידך רצון להתרחק שנולד בשל כעס או בשל הקושי לשאת את הכאב. 
נסיים עם דברי הרבי מקוצק שאמר כי "אין שלם מלב שבור". המקרא מדבר רבות על דברים הנמצאים על הלב ולא בתוכו, כמו באחד הפסוקים המוכרים : "וְהָיוּ הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה, אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם--עַל-לְבָבֶךָ". באופן כזה, כשהלב שלנו שלם כל התובנות והלמידה שלנו נוגעות בלב אבל לא נכנסות פנימה. כאשר הלב שלנו נשבר, הדברים שהיו מונחים עליו מחלחלים בין הסדקים ויוצרים לב שלם וחדש עם ידע חדש שמוטמע בנו רק אז.