עת שערי רצון להיפתח
דף הנחיה

במשך הדורות הרבה מאוד נאמר ונכתב על פרשת העקדה. היא שמשה מודל לחיקוי לנוצרים ומוסלמים וכמובן זכתה למקום של כבוד גם בין דפיהם של ספרי הארון היהודי החל מהספרות של תקופת הבית השני ועד לשירה של העת החדשה. בלימוד הנוכחי נבחן את הדרך בה עובד הסיפור בשני פיוטים מימי הביניים ובשלושה שירים מודרניים. 

הצעת הנחייה: א. קראו במליאה את פרשת העקידה, עשו יחד את התרגיל והקשיבו לפיוט. הנחו דיון סביב הפיוט 'עת שערי רצון' על פי השאלות ועודדו תשובות המתייחסות גם להרהורים שעלו לכל אחד מהמשתתפים במהלך הקריאה של הפרשה. הפנו את תשומת לב המשתתפים לקטעים המובאים מהפיוט 'עוקד לעקוד לקח ועלה' כאשר הדיון מגיע לשאלה איך יצחק הגיב. כפי שתוכלו לראות, פיוט זה מציג תמונה מורכבת בה יצחק בסופו של דבר מבקש מאברהם להחזיר אותו הביתה. ב. התחלקו לחברותות ללימוד השירים של נעמי שמר וגבריאל בלחסן. למרות שרצוי להאזין למוזיקה וצפות בקטע הוידיאו של בלחסן, ניתן לוודא שלמשתתפים יש מכשירים ניידים כך שיוכלו לעשות זאת בחברותות. ג. חזרו למליאה על מנת לאסוף את הלימוד בחברותות. ודאו שהמשתתפים שמו לב להקשרים ההיסטוריים / אישיים של השירים. בין היתר שווה להדגיש את הנימה המתריסה של השירים. סיימו בשמיעת 'עוקד והנעקד והמזבח' של אהוד מנור בלחן של מאיר בנאי. 

א. פרשת העקדה במקרא ובפיוט
קראו את סיפור העקדה. בשעת הקריאה נסו לשכוח את כל מה שאתם יודעים על הסיפור ולחשוב שאתם שומעים אותו בפעם הראשונה. קראו באיטיות ובקול רם ודמיינו את ההתרחשויות באופן מוחשי ככל הניתן: כיצד נאות הדמויות? הבעות הפנים? טון הדיבור? איך נראית הסביבה? מה מזג האוויר? מה עוד נמצא שם במרחב המדומיין? מה התחושות של הדמויות השונות? 

●	תארו: כיצד דמיינתם את יצחק? מה היתה תגובתו של אברהם למשמע הציווי? האם דמיינתם את שרה? אם כן כיצד? 
●	ערכו רשימה של הרהורים / אסוציאציות שעלו בכם במהלך הקריאה? האם אתם יכולים לשים את עצמכם בנעליהם של מי מהדמויות?
●	
●	מה תגובתכם לטקסט? כיצד מצטיירת דמותו של הקב"ה בסיפור?  האם הסיטואציה הוגנת? 

האזינו לפיוט 'עת שערי רצון' (ביצוע ישראלי של גיא זו-ארץ על פי מסורת לוב 

עת שערי רצון  ר' יהודה בן שמואל עבאס 

פאס-חלבמאה 12

עֵת שַׁעֲרֵי רָצוֹן לְהִפָּתֵחַ
יוֹם אֶהְיֶה כַפַּי לְאֵל שׁוֹטֵחַ
אָנָּא זְכֹר נָא לִי בְּיוֹם הוֹכֵחַ
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ
 
בָּאַחֲרִית נֻסָּה בְּסוֹף הַעְשָׂרָה
הַבֵּן אֲשֶׁר נוֹלַד לְךָ מִשָּׂרָה
אִם נַפְשְׁךָ בוֹ עַד מְאֹד נִקְשָׁרָה
קוּם הַעֲלֵהוּ לִי לְעוֹלָה בָרָה
עַל הַר אֲשֶׁר כָּבוֹד לְךָ זוֹרֵחַ
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ
 
אָמַר לְשָׂרָה כִּי חֲמוּדֵךְ יִצְחָק
גָּדַל וְלֹא לָמַד עֲבוֹדַת שַׁחַק
אֵלֵךְ וְאוֹרֵהוּ אֲשֶׁר לוֹ אֵל חָק
אָמְרָה לְכָה אָדוֹן אֲבָל אַל תִּרְחַק
עָנָהּ יְהִי לִבֵּךְ בְּאֵל בּוֹטֵח
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ
 
שָׁחַר וְהִשְׁכִּים לַהֲלֹךְ בַּבֹּקֶר
וּשְׁנֵי נְעָרָיו מִמְּתֵי הַשֶּׁקֶר
יוֹם הַשְּׁלִישִׁי נָגְעוּ אֶל חֵקֶר
וַיַּרְא דְּמוּת כָּבוֹד וְהוֹד וָיֶקֶר
עָמַד וְהִתְבּוֹנָן לְהִמָּשֵׁחַ
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ
 
יָדְעוּ נְעָרָיו כִּי קְרָאָם לֵאמֹר
אוֹר הַרְאִיתֶם צָץ בְּרֹאשׁ הַר הַמֹּר
וַיֹּאמְרוּ לֹא נֶחֱזֶה רַק מַהְמוֹר
עָנָה שְׁבוּ פֹה עַם מְשׁוּלִים לַחֲמוֹר
וַאֲנִי וְהַנַּעַר לְהִשְׁתַּטֵּחַ
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ
 
הָלְכוּ שְׁנֵיהֶם לַעֲשׂוֹת בִּמְלָאכָה
וְיַעֲנֶה יִצְחָק לְאָבִיו כָּכָה
אָבִי רְאֵה אֵשׁ וַעֲצֵי מַעֲרָכָה
אַיֵּה אֲדֹנִי שֶׂה אֲשֶׁר כַּהֲלָכָה
הַאַתְּ בְּיוֹם זֶה דָּתְךָ שׁוֹכֵחַ
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ
 
וְיַעֲנֶה אָבִיו בְּאֵל חַי מַחְסֶה
כִּי הוּא אֲשֶׁר יִרְאֶה לְעוֹלָה הַשֶּׂה
דַּע כָּל אֲשֶׁר יַחְפֹּץ אֱלֹהִים יַעֲשֶׂה
נִבְנֶה בְנִי הַיּוֹם לְפָנָיו כִּסֵּא
אָז יַאֲמִיר זֶבַח וְהַזּוֹבֵחַ
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ
 
דָּפְקוּ בְּשַׁעְרֵי רַחֲמִים לִפְתֹּחַ
הַבֵּן לְהִזָּבַח וְאָב לִזְבֹּחַ
קֹוִים לָאֵל וּבְרַחֲמָיו לִבְטֹחַ
וְקֹוֵי יְיָ יַחֲלִיפוּ כֹחַ
דָּרְשׁוּ בְּנַחְלַת אֵל לְהִסְתַּפֵּחַ
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ
 
הֵכִין עֲצֵי עוֹלָה בְּאוֹן וָחַיִל
וַיַּעֲקֹד יִצְחָק כְּעָקְדוֹ אַיִל
וַיְהִי מְאוֹר יוֹמָם בְּעֵינָם לַיִל
וַהֲמוֹן דְּמָעָיו נוֹזְלִים בְּחַיִל
עַיִן בְּמַר בּוֹכָה וְלֵב שָׂמֵחַ
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ
 
שִׂיחוּ לְאִמִּי כִּי שְׂשׂוֹנָהּ פָּנָה
הַבֵּן אֲשֶׁר יָלְדָה לְתִשְׁעִים שָׁנָה
הָיָה לְאֵשׁ וּלְמַאֲכֶלֶת מָנָה
אָנָה אֲבַקֵּשׁ לָהּ מְנַחֵם אָנָה
צַר לִי לְאֵם תִּבְכֶּה וְתִתְיַפֵּחַ
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ
 
מִמַּאֲכֶלֶת יֶהֱמֶה מִדְבָּרִי
נָא חַדְּדָהּ אָבִי וְאֶת מַאְסָרִי
חַזֵּק וְעֵת יְקַד יְקוֹד בִּבְשָׂרִי
קַח עִמְּךָ הַנִּשְׁאָר מֵאֲפְרִי
וְאְמֹר לְשָׂרָה זֶה לְיִצְחָק רֵיחַ
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ
 
וְיֶהֱמוּ כָּל מַלְאֲכֵי מֶרְכָּבָה
אוֹפַן וְשָׂרָף שׁוֹאֲלִים בִּנְדָבָה
מִתְחַנְּנִים לָאֵל בְּעַד שַׂר צָבָא
אָנָּא תְּנָה פִדְיוֹם וְכֹפֶר הָבָה
אַל נָא יְהִי עוֹלָם בְּלִי יָרֵחַ
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ
 
אָמַר לְאַבְרָהָם אֲדוֹן שָׁמַיִם
אַל תִּשְׁלְחָה יָד אֶל שְׁלִישׁ אוּרַיִם
שׁוּבוּ לְשָׁלוֹם מַלְאֲכֵי מַחְנַיִם
יוֹם זֶה זְכוּת לִבְנֵי יְרוּשָׁלַיִם
בּוֹ שַׁעֲרֵי רַחֲמִים אֲנִי פּוֹתֵחַ
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ
 
לִבְרִיתְךָ שׁוֹכֵן זְבוּל וּשְׁבֻעָה
זָכְרָה לְעֵדָה סוֹעֲרָה וּנְגוּעָה
וּשְׁמַע תְּקִיעָה תּוֹקְעָה וּתְרוּעָה
וֶאֱמֹר לְצִיּוֹן בָּא זְמַן הַיְשׁוּעָה
יִנּוֹן וְאֵלִיָּה אֲנִי שׁוֹלֵחַ
עוֹקֵד וְהַנֶּעְקָד וְהַמִּזְבֵּחַ

●	 כיצד הסיפור קשור לפתיחת שערי שמים? (אפשר לחזור ולעיין באופן מיוחד בית הראשון של הפיוט ובשני הבתים האחרונים). האם ההקשר של התפילה משפיע על הדרך בה מתואר הסיפור?
●	
●	מה מקומה של שרה בסיפור כפי שהוא מסופר בפיוט לעומת מקומה בסיפור המקראי? (השוו לדרך בה דמיינתם אותה, אם דמיינתם אותה בסיפור).
●	
●	השוו את הדרך בה דמיינתם את יצחק לבין הדרך בה הוא מתואר בפיוט. מתי יצחק מגלה שהוא 'השה'? מה תגובתו? האם יש הבדל בין היחס של יצחק לציווי העקדה לבין יחסו של אברהם? האם צריך להיות הבדל? האם יצחק הוא דמות פסיבית או אקטיבית? 
●	
השוו לדרך בה מתוארים דבריו של יצחק בפיוט 'עוקד לעקוד לקח ועלה':

עוקד לעקוד לקח ועלה

אָבִי, אָבִי, אֱזוֹר מָתְנֶיךָ
וַעֲשֵׂה בִי רְצוֹן קוֹנֶךָ
בַּקֵּשׁ רַחֲמִים בְּעַד חֲנוּנֶיךָ
אוּלַי יִרְאֶה בְּעָנְיִי וּבְעָנְיֶיךָ
... 
אָבִי, אָבִי, גַלֵּה זְרוֹעֲךָ וְחַזֵּק יָדֶיךָ
פֶּן יִתְגָּאֵל בְּדָמִי בְּגָדֶיךָ
דְּרוֹשׁ תַּחַן בְּעַד חֲמוּדֶיךָ
 אוּלַי יִזְכּוֹר אֱלוֹהַי חֲסָדֶיךָ
 ...
אָבִי, אָבִי, שׁוּבָה אֶת שְׁבִיתִי
 וַהֲשִׁיבֵנִי לְשָׁלוֹם אֵל בֵּיתִי
חֶרֶף זֹאת יאֹמְרוֹ שְׁאֵרִתִי
יְחַיּוּ מְתֶיךָ יָקוּמוּ נְבֵלָתִי

להרחבה נוספת מומלצים:
-- שלומית אליצור, עוקד והנעקד והמזבח, מאתר פיוט http://www.piyut.org.il/articles/789.html
-- אפרים חזן, עקוד לעוקד פץ שיחה נעימה, על תחושתיו של יצחק הנעקד, מאתר פיוט http://www.piyut.org.il/articles/945.html

ב. העקדה בשירה העברית וברוק הישראלי 

האזינו לשיר של נעמי שמר 'עקידת יצחק':

עקידת יצחק
ביצוע, מילים ולחן: נעמי שמר
 
קח
את בנך
את יחידך
אשר אהבת
קח
את יצחק
והעלהו לעולה
על אחד ההרים
במקום
אשר אומר אליך
והעלהו לעולה
על אחד ההרים
בארץ מוריה

ומכל ההרים
שבארץ הזאת
תעלה צעקה גדולה:
הנה האש
והנה העצים
והנה הוא השה לעולה
ריבונו של עולם
המלא רחמים
אל הנער ידך אל תשלח
אל הנער ידך אל תישלח

גם אם שבע נחיה ונזקין
לא נשכח כי הונף הסכין
לא נשכח
את בנך
את יחידך
אשר אהבנו
לא נשכח
את
יצחק

●	כיצד השיר מתכתב עם הטקסט המקראי? 
●	שימו לב אל מי מופנות מילות השיר בכל שלב: מי אומר למי 'הנה האש והנה העצים', 'אל הנער ידך אל תשלח', 'את בנך, את יחידך'?
●	מה עומד ברקע השיר? האם ניתן להבחין באגדות המרחיבות את הסיפור כמו בפיוטים שראינו?
●	מי הן הדמויות בשיר? האם יצחק כאן פסיבי או אקטיבי? איפה שרה ולעניין זה איפה אברהם בשיר של נעמי שמר?

רבים מזהים את השיר ככזה הקשור לרצח רבין ובהחלט שווה לדון בו בהקשר זה, אך חשוב לציין את הקשרו המקורי. השיר נכתב אחרי נפילתם של יצחק ארצי ואלחנן רז (ב-1967 ולא כפי שאולי ניתן היה לצפות ב-1973), אבל נעמי שמר חשבה עליו עוד קודם. כפי שעולה ממכתב שלה לאמא, בו היא מתארת את התגובה של הבת שלה לשיר (לֵלִי, אם אינני טועה זהו קיצור ושמה המלא הללי), לפני נפילתם של השניים היא כבר 'הגתה בו [בשיר] כבר זמן רב'. 

קראו על הרקע לשיר כפי שהוא מתואר באתר של הספרייה הלאומית ובמכתב של נעמי שמר אל אמה:
ביום שישי כ"ח חשוון, 1.12.1967, יצאו יצחק (אקי) ארצי והנווט אלחנן רז לטיסת ביון מעל מצרים. הם לא שבו מטיסתם. המאורע הקשה היה השראה לכתיבת השיר "עקדת יצחק" מאת נעמי שמר. במכתב לאמה (רבקה ספיר) מהתאריך ה-19.12.1967 כותבת שמר: "...השיר החדש שלי "עקדת יצחק", מעורר אותה לבכי באופן קבוע. (כתבתי אותו אחרי האסון של אקי ארצי, אבל אני הוגה בו כבר זמן רב)."

http://web.nli.org.il/sites/NLI/Hebrew/music/Compilations/Pages/zikaron.aspx

●	מהו ההקשר ההיסטורי והאם הוא משנה את הדרך בה אתם מבינים את השיר?

צפו בוידיאו של השיר 'העוקד והנעקד והמזבח' של זמר הרוק הישראלי גבריאל  בֶּלְחַסֶן (1976-2013): 

גבריאל  בֶּלְחַסֶן , 
עוקד והנעקד והמזבח ביו-טוב

מרחוק זהב קורא לי 
מקרוב פלסטיק מקומט 
נשגב מושפל, מורם, מוגבל 

הוא מעביר את חייו בסתר 
אוכל בכעס חולה בכל הגוף 
בחושך הוא הגיע 
בחושך הוא יילך 
ובחושך שמו יכוסה באבן 

הצייד והניצוד 
העוקד והנעקד 
הקרבן על המזבח 
עוצם עיניים 
מחזיק שיניים, למאכלת 

העולם שלנו בוער 
גחלים לוחשות לחישות 
כבר בגיל צעיר הבנתי 
את מה שידעתי כל חיי 
ההתחלה היא ריק 
הסוף חלול 

והכל לא התחיל אף פעם 
ולא יסתיים לעולם 

הטובח והנטבח 
העוקד והנעקד 
והקרבן על המזבח 
בוהה דומם 
זרח השמש... והמאכלת 

ככלות האש 
תשקוט הארץ 
תצמיח עשב 
עדין ורך 
בעיניים שלה 
אין שום רוע 
הן צלולות 
והן אוהבות אותי 
וזה כבר נס 

●	מה נראה מרחוק? מי מעביר את החייו בסתר? מהם הצייד והניצוד? 
●	מהי האש בשיר? ומתי היא תשקוט? העיניים של מי אוהבות אותו?
●	על מה השיר?
●	אלו מילים מתקשרות לפיוט ולסיפור עקדת יצחק?
●	איך השיר מתחבר לסיפור?
●	איך הוידיאו מוסיף או משנה את משמעות השיר?

ג. אסיף
סגנונו הלאקוני של בלחסן פותח אפשרויות פרשניות רבות ומומלץ לעורר דיון ולפתוח אפשרויות. במקביל כדאי לסיים עם לפחות קריאה קוהרנטית אחת (לדוגמה: הדובר בשיר חש שיש משהו נשגב בחיים אליו הוא תמיד שואף, אך בכל פעם שהוא מתקרב אליו הוא מוצא שהוא בעצם חסר טעם ולכן הוא מעביר את חייו בכעס ובתסכול. הוא מרגיש שהבעיה טמונה בו עצמו. הוא זה שמעמיד את הציפיות הגבוהות וגם זה ששופט את עצמו. הוא חווה את החיים כמו גחלים או אש -- יפה אך גם מסוכנת ושורפת. לפעמים הוא חש שהוא במעגל אין סופי של חוסר משמעות. כל זה לא יסתיים עד המוות -- סופה של האש -- שאחריו יגדל הדשא על קברו. באדמה העיוורת הוא יהיה נאהב. ומנקודת מבטו הדכאונית 'וזה כבר נס'. לחלופין -- וגם על פי ההקשר ההנחייתי, הקהל והדיון: הוא יודע שהאש תכבה, כאשר יום אחד הוא יפסיק לענות את עצמו. במקום הירוק שיווצר, הוא יוכל לקבל את אהבתה של מישהי שכבר מאוהבת בו, שבעיניה אין רוע וזה כבר ממש נס.

אם אינכם מכירים את סיפור חייו של בלחסן, קראו קטע אודותיו מויקיפדיה:
מתוך ויקיפדיה:
בלחסן נולד בשנת 1976 במושב תלמי אליהו, יישוב בדרום הארץ שעיקר אוכלוסייתו עולים מצפון אפריקה. עם חברו מהישוב, אביב גדג', הקים בלחסן את להקת אלג'יר בראשית שנות ה-90…. בשנת 1999 הוציא בלחסן את אלבום הסולו הראשון שלו, "רכבות", בחברת התקליטים העצמאית "שלומציון" של שלום גד. האלבום עוסק ברובו בתיאור אשפוזו בבית חולים פסיכיאטרי. בשנת 2002 הוציא את אלבומו השני, "השנים היפות של גבריאל". באלבום זה ניגן בלחסן על כל כלי הנגינה באלבום: גיטרה, בס, קלידים, תופים. לאחר צאת האלבומים עבר בלחסן תקופה קשה של אשפוזים באברבנאל בשל התפרצות מחלה דו-קוטבית. בראיון שנערך עמו באוגוסט2006, בערוץ 24, הוא הסביר שמצבו הנפשי החל להידרדר לאחר שנטל כדור אקסטזי בהיותו בן 22.  לאחר ששוחרר מבית החולים, השתתף בלחסן בהקלטות אלבומה השני של אלג'יר, מנועים קדימה. באלבום זה הוא שר את אחד משיריה המפורסמים של הלהקה, "בתוך הצינורות". הלהקה יצאה לסיבוב הופעות לאחר צאת אלבומה השני. ... 
[ראו לגבי המשך הקריירה שלו בויקיפדיה. הערך מסתיים]:
ב-20 באוגוסט 2013 נמצא בלחסן בדירתו בתלמי אליהו כשהוא ללא רוח חיים. נסיונות החייאה שבוצעו נכשלו, ובערב אותו יום הוא נטמן בבית העלמין במושב צוחר הסמוך… עקב חוסר הוודאות סביב סיבת מותו, עלו חששות כי בלחסן שם קץ לחייו, אך למחרת הודיעה משפחתו כי סיבת המוות היא ככל הנראה דום לב. נתיחה שלאחר המוות לא בוצעה עקב התנגדות משפחתו מטעמי דת.

כמו כן, מעבר להצבעה על המילים שבלחסן לקח מהפיוט והסיפור המקראי (עוקד, נעקד, מזבח, מקום מרחוק, מאכלת, אש), מומלץ לקשר לשאלת המשמעות של העקדה שעולה בהקשר הרבה יותר מצומצם אצל נעמי שמר. אם בלחסן מרגיש שהוא נכלא בעולם חסר משמעות, נראה כי עבורו העקדה היא מטפורה מרכזית של המצב הקיומי הזה. 

לסיום האזינו לשיר 'העוקד הנעקד והמזבח' של אהוד מנור בביצוע ולחן של מאיר בנאי
העוקד הנעקד והמזבח
ביצוע ולחן: מאיר בנאי
מילים: אהוד מנור

ביום בו ייפתח השער, אפרוש ידי לאל עליון.
וכאשר יונף התער, אומר לו אנא זכור אדון.
אדון עולם, רק אל תהיה שוכח,
העוקד, הנעקד והמזבח.
אמר כך אברהם אבינו, יצחק כבר לא בגיל משחק.
ילמד יראת-אל ויבין הוא, ענתה שרה רק אל תרחק.
ענה: באל הטוב אני בוטח,
העוקד, הנעקד והמזבח.
טיפסו שניהם על הר צחיח, אל קצה הדרך התלולה.
שאל יצחק: יש אש, יש שיח, אבל איה שה לעולה.
הדהד קולו בין שמש וירח,
העוקד, הנעקד והמזבח.
ויעקוד את בנו כאייל, ולבבו הלם כמו תוף.
יומו הפך עליו לליל, ודמעותיו נהר אין סוף.
ורוח שעבר שם התייפח,
העוקד, הנעקד והמזבח.
רגשו אז מלאכי שמיים, עת מענן התבוננו.
פתאום ירדו, נפלו אפיים, ועל נפשו התחננו:
שלא יהיה עולם בלי בן צומח,
העוקד, הנעקד והמזבח.
לא אל תשלח יד, אל הנער.
אמר האל, לאברהם.
שלום ואור, ירחיקו צער. רק רחמים, מים עד ים.
ביום בו ייפתח השער, אפרוש ידי לאל עליון.
וכאשר יונף התער, אומר לו אנא זכור אדון.
אדון עולם, רק אל תהיה שוכח, העוקד, הנעקד והמזבח.

●	השוו בין הפיוט המקורי לבין השיר. האם המילים של מנור והמנגינה של בנאי רק מתאימים את הפיוט של אבן עבאס ללשון ולאזניים המודרניות שלנו, או שיש הבדלים משמעותיים בין השניים? האם ה'עת' היא אותה עת? האם הדינמיקה בין הדמויות שווה? 
●	
●	האם טון הפנייה אל ה' שווה? 
●	
●	שימו לב לשינוי המנגינה לקראת הסוף - מה שינוי זה מסמן?

השימוש בשיר של אהוד מנור והלחן של מאיר בנאי לסיום, מאפשר חזרה על המהלך כולו. בדברי הסיום של המנחה אפשר להתחיל בסיפור המקראי החזק והמזעזע., לעבור אל הפיוט עם ההקשר הליטורגי והתיאולוגי, לצד התיאור הבא למלא את החללים המקראיים (תרתי משמע) -- שרה ויצחק. השירה המודרנית מגיעה כנראה ממקום תיאולוגי שונה ומתריסה באופן יותר בוטא. נעמי שמר זועקת על חיילים נופלים בנסיבות היסטוריות ברורות, בעוד גבריאל בלחסן מתקומם על רקע קיומי הרבה יותר. שירו של מנור קרוב מבחינות רבות לפיוט המקורי, אבל בהחלט סביר שהמשתתפים יראו בו עוד דברים, במיוחד בהתחשב בלחן. כמובן, כדאי להוסיף מדברי המשתתפים בדברי הסיכום. המילים "שלום ואור ירחיקו צער. רק רחמים מים עד ים" בהדהוד המנגינה שלהם עשויים להוות ברכת סיום.