הצעת הנחיה:⁯
דף לימוד זה עוסק בשאלת תפקידו של המדבר בעיצובו של עם ישראל. נבדוק את משמעותן של ארבעים שנות נדודים במדבר על עם ישראל כשלב הכרחי טרם כניסתו לארץ, ונשאל מדוע עם ישראל נולד וקיבל את התורה דווקא במדבר. נראה כיצד התייחסו פרשנים והוגי דעות לנדודים במדבר בשלב משמעותי בהתהוותו עם ישראל.
(הערה למנחה: ניתן לקשור דף זה ללימוד לקראת אחד מחגי הרגלים – סוכות, פסח או שבועות)

פתיחה במליאה
נפתח בשאלה מדוע עם ישראל נוצר דווקא בנכר ובגלות, בארץ מצרים, כפי שמתואר בספר שמות א, ח-ט, שבהם מוגדר עם ישראל לראשונה כעם. 
אפשרות נוספת לפתיחה היא להציג בפני המשתתפים דף שרשומה עליו המילה 'מדבר', ולבקש מהם למצוא כמה שיותר מילים בתוכה (למשל: בר, דר, דבר, ברם, דֶבֶר, מד, דם, מר, מרבד, מרד, דב, בם, בד, רם, רד, רב, רׂבד). האם למילים אלה יש מכנה משותף כלשהו? האם הוא שלילי או חיובי?, אילו מילים נקשרות לקורותיהם של עם ישראל במדבר? מהן האסוציאציות של הלומדים מן המילה "מדבר" ומן המילים הנגזרות ממנה?

קבוצות לימוד
(הערה למנחה: אם הקבוצה קטנה ניתן ללמוד יחד במעגל ולבקש מהמשתתפים להקריא בסבב את המקורות; ללימוד כדאי להקדיש כשעה או יותר).
לאחר דיון בשאלת הפתיחה נקרא את הפסוקים מדברים יט, ג-ה, שמקשרים בין נדודי בני ישראל במדבר לבין הכרתם ואמונתם באל: "לֶחֶם לֹא אֲכַלְתֶּם, וְיַיִן וְשֵׁכָר לֹא שְׁתִיתֶם [בשל תנאי המדבר] - לְמַעַן תֵּדְעוּ כִּי אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם". 
נמשיך בקריאת מדרשים הדנים בתפקידו של המדבר ביצירת עם ישראל: מדרש תנחומא מסביר כי למדבר יש תפקיד חינוכי - יישוב קבע נהנה באופן רציף מפירות אדמתו, מקדיש להם את מלוא מרצו ועלול לשכוח את האמונה באל. אך בחיי נוודות במדבר, תלויה כלכלת האדם במתנות האל - בארות-מים, שליו, מן – ועל כן הם חשים על בשרם את אמונתם ועל ידי כך "מתיישבת התורה בגופן". 
המדרשים הבאים - פירוש בעל הטורים ובמדבר רבה, טוענים כי הפנמת האמונה באל וקיום המצוות יכול להינתן רק ב"הפקר" - במדבר. המונח "הפקר" יכול להתפרש בהקשר זה בדרכים שונות: כצמצום, כהתרוקנות מחשיבה עצמית, כתלות מוחלטת באל. נראה כי רק התרוקנות כזו יכולה להביא להקשבה מלאה לקולו של ה'אחר', הטרנסצנדנטי, או זה המצוי לצדנו. במילים אחרות, רק מי ששם עצמו כ"מדבר", כ"הפקר" יכול לקבל בהר סיני את התורה המכילה תפיסות עולם חדשות ומהפכניות.
פרשנות דומה למדבר נמצאת בדבריו של הפסיכולוג והפילוסוף היהודי-גרמני אריך פרום בספרו "בעלנות או מימוש עצמי". פרום רואה את מטרת הנדודים של בני ישראל ארבעים שנה במדבר כניסיון להשיל מעליהם את הבעלנות (having) ולמקד אותם בחוויית הקיום והאמונה (being). 'בעלנות' מייצגת רכושנות, חמדנות, ובמובן מסוים גם חוסר אמונה. תפיסה בעלתנית רדופה במחשבות על אגירה וצבירה, כפי שהן באות לידי ביטוי בפרשת "אוגרי המן" (שמות טז, כ-כא). דבריו אלה 'מתכתבים' עם הפסוקים מספר הושע: טז לָכֵן, הִנֵּה אָנֹכִי מְפַתֶּיהָ וְהֹלַכְתִּיהָ הַמִּדְבָּר; וְדִבַּרְתִּי עַל-לִבָּהּ. יז וְנָתַתִּי לָהּ אֶת-כְּרָמֶיהָ מִשָּׁם, וְאֶת עֵמֶק עָכוֹר לְפֶתַח תִּקְוָה; וְעָנְתָה שָּׁמָּה כִּימֵי נְעוּרֶיהָ, וּכְיוֹם עֲלוֹתָהּ מֵאֶרֶץ-מִצְרָיִם. יח וְהָיָה בַיּוֹם-הַהוּא נְאֻם-ה', תִּקְרְאִי אִישִׁי; וְלֹא תִקְרְאִי לִי עוֹד בַּעְלִי. יט וַהֲסִרֹתִי אֶת שְׁמוֹת הבְּעָלִים מִפִּיהָ; וְלֹא-יִזָּכְרוּ עוֹד בִּשְׁמָם(הושע ב, טז-יט). 
המדרשים ממכילתא דרבי ישמעאל  ומפירוש רבנו בחיי בן אשר ממחישים אף הם את הקשר בין ויתור על בעלות לבין קבלת התורה. התורה ניתנה במדבר – ארץ לא-ארץ - כדי שבני ישראל לא יחושו בעלות בלעדית עליה. גם דבריו החריפים של ישעיהו לייבוביץ' מחזקים את חשיבות נתינת התורה במדבר דווקא, כסמל להפרדה בין אדמה או זמן מסוים, לבין קבלת עול מצוות.
בחלקו האחרון של הלימוד נתייחס לסוגיית יישוב הארץ והסכנה שבאיבוד ערכי המדבר. דוד בן-גוריןן רואה במדבר איום, דבר שיש להדבירו: "אם המדינה לא תחסל את המדבר – עלול המדבר לחסל את המדינה" אך מהו מחיר הפסקת חיי הנדודים ונטישת "ערכי המדבר"? לעומתו, פרנץ רוזנצוויג מקדש דווקא את חיי הנוודות. לטענתו, בעמים שבהם הייתה התיישבות נוצר הקשר לאדמה על חשבון הקשרים בעם. 
כעם החי על אדמתו ושב מנדודיו, עלינו לחשוב כיצד נוכל בכל זאת להכיל בתוכנו גם את "היהודי הנודד", וגם את החקלאי "מפריח השממה". 
חגי עם ישראל, ובראשם שלושת הרגלים, מזכירים לנו שוב ושוב את היסטוריית הנדודים שלנו: הסוכה מזכירה לנו את הארעיות במדבר, המצה שולחת אותנו לזיכרונות העוני, הדלות והתלות בניסי האל; וחג השבועות, חג הקציר, מזכיר לנו שעל אף שזכינו ואנו מעבדים את אדמתנו, היבול שלנו אינו רק שלנו ועלינו להכיר תודה לאלוהים ולהביא ביכורים]. כמו כן, כארץ הנמצאת על ספר המדבר ואינה משופעת במים, החקלאות בה תלויה תמיד בחסדי האל ומלווה בהתבוננות בשמים וציפייה לגשם – 'הזורעים בדמעה ברינה יקצורו'. הרינה באה לידי ביטוי בהבאת מנחת העומר: "וּבְיוֹם הַבִּכּוּרִים, בְּהַקְרִיבְכֶם מִנְחָה חֲדָשָׁה לה' בְּשָׁבֻעֹתֵיכֶם" (במדבר כח, כו).

סיום - אסיף: 
בסיום הלימוד בקבוצות נחזור למליאה לאיסוף חוויות מקבוצות הלימוד (כרבע שעה).
נשאל: האם בעקבות הלמידה השתנה יחסכם למדבר? אילו תכונות מייחסים המדרשים למדבר? כיצד אנו יכולים לשמר כיום, ביושבנו בארץ, את "ערכי המדבר"? האם נותרו בעמנו "תכונות מדבריות"?