בין מרכז לפריפריה
על כוחם של שוליים
הצעת הנחייה:
דף הלימוד מתמקד בשני סיפורים: סיפורו של אבא חלקיה (בבלי, כ"ג, ע"ב) וסיפורו של פנטקקה (ירושלמי, ה,א-ה,ב). המשותף לשתי דמויות אלו הוא ששניהם נחנו ביכולת להוריד גשמים. מעבר לכך, ניכר משני הסיפורים כי דמויות אלו היו ייחודיות ושונות מנוף באי בתי המדרש הרגיל. 
אבא חלקיה, על אף ייחוסו המשפחתי לחוני המעגל, היה עובד אדמה. שכיר פשוט אשר בקושי רב התקיים. התלמוד אינו מספר עליו דברי שבח בגין צדיקותו או יכולותיו הלימודיות ומבחינה זו הוא מהווה את ה"שוליים" לעומת תלמידי החכמים הנשלחים אל ביתו. אשתו של אבא חלקיה, ששמה אף אינו מצוין כלל בסיפור היא למעשה ה"שוליים של השוליים": אשה פשוטה, כנראה אף היא קשת יום, שדווקא מכיוונה מגיעים גשמי הברכה. פנטקקה, אותו פוחח אשר עובד בעבודות מפוקפקות וחי גם הוא בשולי החברה זוכה אף הוא שבזכות תפילתו ירדו גשמים.
מתוך כל אלו עולה השאלה: מדוע דווקא "דמויות שוליים" אלו זכו להביא את גשמי הברכה?
דף זה יעסוק בייחודיות של השוליים, של הפריפריה. נראה כיצד דווקא קרבה לעוני, לחיי הרחוב ואפילו לזנות הביאה מורידי גשמים אלו לרמת צדיקות שאפשרה להם להתפלל לגשמי ברכה. אבא חלקיה הפועל הפשוט אינו מבטל זמן עבודתו כי שכיר הוא, אינו מתפנק בבגדיו ונעליו כי יודע הוא את ערך עבודתו הקשה. הוא מחלק ביושר ובצדק את פיתו עם בני ביתו ואינו מתיימר להזמין אורחים לארוחה כאשר אין ידו משגת לכך. אשתו היודעת מהם חיי עבודה קשים ובוודאי רעב מהו, נותנת לעני אוכל היישר ממטבחה. פנטקקה אשר עובד כל היום בתיאטרון בשירות זונות יודע חיי פריצות ודלות מהם ובשל כך מציל אשה העומדת על סף הידרדרות אליהם. שלושתם זוכים בשל קרבה זו לחיי היומיום האפורים, לשוליים ולסחי להיות מורידי גשמים.
עיצוב הטקסטים והעובדה כי הם אינם חוסכים מהקוראים את פרטי הפרטים של החיים מחוץ לקונסנזוס, בפריפריה, בשוליים, מראה מגמה בסיפורי חז"ל אלה, שעל פיה צדיקות וגדוּלה אינן נמדדות רק בצבירת שעות בית המדרש או בתארים של "רב", "רבי", "צדיק" וכיוצא באלה.
בסיפור הראשון אנו נחשפים להתנהגות מוזרה לכאורה של אבא חלקיה, אך לאט לאט מתבהרת העלילה ואנו רואים שמה שנראה עבורנו ועבור החכמים מתמיהה ומוזר הוא למעשה רצוף הגיון ויושרה, מה שמעלה את השאלה- אולי המרכז, המרובע, המקובע אינו אלא השוליים...
אם בסיפור הראשון נחשפנו לחיי העוני, בסיפור השני השוליים המוצגים לנו הם קיצוניים יותר: אנו נחשפים לחיי הפריצות, הזנות והעבירה. גם כאן,בשל עיצוב הסיפור השומר את "שורת המחץ" לסוף, אנו שוב נחשפים לגמילות החסדים דווקא מדמות כה "נמוכה" ובזויה.
 גמילות החסדים של פנטקקה איננה מובנת מאליה וראויה לציון: דווקא הוא, החי בשולי החברה וידוע בעבירותיו היומיומיות וחיבתו לזונות, לא רק שאינו מנצל את מצבה הרגיש של האשה העומדת על סף יאוש, אלא ממש מונע ממנה מלהיכנס למעגל העוני והזנות בכך שהוא מקריב את המעט שיש לו (מיטתו ומצעיו) עבור כספי הפדיון לאשהּ היושב בבית האסורים.
בדף הלימוד יתבקשו הקוראים להשוות בין הדמויות המרכזיות בשני הסיפורים ולעמוד על נקודות הדמיון והשוני ביניהם. מטרת הלימוד היא לפתוח עבור הלומדים צוהר לבחינת הכוח המצוי דווקא בשוליים ולא במרכז. 
שלבי הלימוד:
א.במליאה: הלימוד יפתח בהעלאת אסוציאציות סביב המושגים "פריפריה" ו/או "שוליים". (בסיעור מוחות זה סביר כי רוב האסוציאציות יהיו שליליות, מה שיהווה קרקע טובה ללמידת הקטעים מתוך ראיה של "הפוך על הפוך"). 
לשיקול המנחים- ניתן בשלב זה לקרא בקול את ההגדרות המילוניות של מרכז ופריפריה, או להשאיר את הקריאה לשלב הבא בו יתחלקו המשתתפים לקבוצות לימוד.
ב. בקבוצות הלימוד: המשתתפים ילמדו את המקורות, תוך מתן תשומת לב לשאלות המכוונות. לקבוצות בעלות ידע מועט, רצוי להקדים ולדבר על סוגית הגשמים בתרבות היהודית. 
ג אסיף: לאחר הלימוד בחברותא מומלץ לאסוף את הדיון ולשאול את המשתתפים,כשאלה ראשונית: מהו המסר שלדעתם עולה משני הסיפורים 
בהמשך, השאלה המרכזית שתדרש היא: מה יש באנשים האלה ובמעשים האלה שמעלים אותם לדרגת צדיקות של הורדת גשמים. מומלץ לחזק שאלה זו על רקע המדרש ממסכת תענית דף ב, עמוד א-ב:
 אמר ר' יוחנן: 
ג' מפתחות בידו של הקב"ה שלא נמסרו ביד שליח ואלו הן:
מפתח של גשמים
 ומפתח של חיה
 ומפתח של תחיית המתים. 
הצגת מדרש זה רק ממחישה את הגדולה הטמונה ביכולת להוריד גשמים ומעצימה אף יותר את יכולתם של אנשים פשוטים אלו.