פרגון - עזר למנחה
לפרגן משמעו להחמיא, לתת משוב חיובי לאדם אחר על פועלו, תכונותיו, הצלחותיו. מקור המילה מאידיש - פארגינען (להסתכל בעין טובה). למילה זו מקבילה בגרמנית (הפועל המקורי: Firgunen). באידיש המילה משמשת בעיקר כדי להצביע על שאני הוא המפרגן ולא אתה (רות אלמגור, יועצת הלשון של "קול ישראל". מתוך העמוד האינטרנטי של האתר Absolute Carmel:  http://www.notes.co.il/carmel/3320.asp).
אף שלכאורה זהו אקט אנושי מובן מאליו, הגורם אושר לנותן ולמקבל, פעמים רבות אנו נתקלים בקושי לפרגן לאחרים ואף בקושי לקבל משוב חיובי. בלימוד הנוכחי נראה כיצד הקנאה יכולה לחבל ביכולת לפרגן? המודעות לכך עשויה להעלות את המסוגלות שלנו לפרגן לאחרים. כמו כן, נתנסה במתן משוב חיובי ושלילי, ונוכל לבחון את התגובה שלנו אליו. מנגיעה בכמה מקורות ננסה להבין את העמדה המורכבת של היהדות כלפי הפרגון.  

על הטקסטים: 

 בראשית פרק א, פסוקים כ-כא, לא: מקור המדגים שהפרגון אינו תכונה זרה לאלוהים. נתהה מדוע אלוהים בוחר בראיית הטוב באותה הפרשה (פרשת בראשית) שמופיעים בה חטאיהם הראשונים של בני האדם: אדם וחוה, קין והבל, למך. האם  הכתוב מנסה לומר על אילו נושאים יש לפרגן ועל אילו לא? מה הדבר אומר על תכונות אלוהיות לעומת תכונות אנושיות? 
למנחה: אפשר להפנות את הלומדים לקרוא את כל  פרק א בספר בראשית כדי להכניס את הפסוקים להקשר. 

פסקה מתוך "אמנות האהבה", אריך פרום: קטע העומד על חשיבותה של אמונת ההורה ביכולותיו של הילד ועל היותה תנאי להתפתחותו התקינה. כדאי לקרוא את הקטע כמדרש חופשי על המקור הראשון. אפשר להשוות את הקטע הזה לפסוק מבראשית, דרך ההקבלה של ההורות הטובה עפ"י פרום למודל ההורי של אלוהים כאב לבריאתו, כפי שמציע הכתוב. 

בראשית, פרק ד, פסוקים ג-ח: סיפור קין והבל. כאן מופיעה צרות העין לראשונה. מה  עומד מאחורי הקושי לפרגן? מה בין קנאה בונה לקנאה הורסת? אילו פתרונות מוצעים לפורקן הרגשי? איזה צורך משרתת פעולת ההרס? 

פסקה מתוך "הדרמה של הילד המחונן", אליס מילר: זהו קטע מתוך ספר החוקר את  ההפרעה הנרקיסיסטית - מצב קיצוני שבו הפרט אינו מסוגל לחיות בלי חיזוקים חיוביים מתמידים מהאחרים, וערכו העצמי תלוי לחלוטין בתגובת הזולת. יש לזכור שבכל בני האדם ישנם אלמנטים נרקיסיסטיים. מתוך הקטע אפשר ללמוד על מקור הקנאה הקיצונית, על הצורך הפתולוגי לזכות לפרגון תמיד ועל הקושי לפרגן לאחרים. אפשר לקרוא את הפסקה כמדרש חופשי על מצבו הפסיכולוגי של גיבורנו, קין. 
   
פסקה מתוך המאמר "הקנאה בחיי היום-יום", בטי ג'וזף:  המקור בוחן את מהותו של רגש      הקנאה וביטוייו האפשריים בהתנהגות האנושית. זוהי הצעה  נוספת להבין את התנהגותו של קין לעומת התנהגותו של הבל. 

דברים רבה, סדר ולך, פרשה ט, הלכה ט: המקור מתאר את הקושי שנתקל בו משה בעת העברת המנהיגות ליהושע. מה טיבו של קושי זה? כיצד נוכל להתייחס למדרש דרך סיפור חטאו של קין?

"הלכות לשון הרע", החפץ חיים, כלל ט, סעיפים ב-ג: אפשר לבחון את היחס לפרגון המקובל בחברה שלנו מזווית ביקורתית. מה הנזק שעשוי להיות כרוך בפרגון? מתי מילה טובה יכולה להפוך ללשון הרע?  

פסקה מתוך "אמנות האהבה", אריך פרום: נחזור לאריך פרום דרך מקור אחר, שבו מוצע פתרון אפשרי למצב הנרקיסיסטי ודרך להתגבר על צרות העין ולהצליח לפרגן לאחרים. 

מהלך הלימוד:
הלימוד המקובל בבית הלל בנוי משאלות אישיות ושאלות על חוויות חיים. המקורות משמשים ללימוד והעשרה של אותם מושגים שבאים לידי ביטוי בחיי היום-יום של כולנו. נוכל לגרות את חשיבתם של הלומדים, אם נבקש מהם להביא דוגמאות המוכרות להם מחייהם האישיים. במקרים רבים יכלול הלימוד מקורות קלסיים קדומים לצד מקורות חדשים יותר.

הצעת פתיחה ללימוד:
המנחה יציע למשתתפים את הסבבים הבאים, אולם תחילה יציע את הסבב הראשון בלי לגלות את הסבב הנוסף: 

1.	כל משתתף יעיר ליושב משמאלו הערה מפרגנת, דבר מה שהוא מעריך אצלו. 
2.	כל משתתף יאמר ליושב מימינו הערה בונה. ההערה צריכה לכלול דבר מה שהזולת יכול ללמוד ממנו - להשתפר או לשנות בעצמו. (בסיום כל אמירה יאמר מקבל "ההערה" או "המחמאה" לזה הנותן: "תודה, קיבלתי". לא יותר מכך).
3.	בתום הסבבים, יפתח המנחה דיון קצר על תחושת המשתתפים בשעה שקיבלו את ההערה/המחמאה, ובשעה שאמרו אותה. מה היה פשוט לשמוע ולומר? מה היה קשה? 

למנחה: שים לב, הנושא רגיש וייתכן שאנשים יחששו להיחשף. צריך להיזהר ולשים לב שהסביבה מאפשרת. לאחר מכן נעבור ללימוד משותף של המקורות.