בית מדרש אלול

המזוזה

עזר למנחה 

תקציר הדף:
המזוזה נחשבת סימן זיהוי של בית יהודי. נלמד את תוכן המזוזה, נכיר משמעויות שיוחסו למזוזה לאורך הדורות, ונשאל את עצמנו איזה מקום היא ממלאת בבתים שלנו היום. 

דרך הלימוד :
דרך הלימוד היא קריאה משותפת של המקורות והעלאה חופשית של תובנות, שאלות, פרשנויות ותגובות שונות של המשתתפים. המטרה היא ליצור שיחה משמעותית, הקשבה ודיאלוג בין הלומד למקורות ובינו לבין שאר החברותא, לבדוק יחד אפשרויות שונות להבין את הכתוב, לפרש אותו, לפגוש אותו, להגיב ולהתייחס אליו באופנים שונים (אישיים-קיומיים, פוליטיים, אסתטיים, אתיים, רוחניים, סמליים, אסוציאטיביים...). 

הלימוד המקובל ב'אלול' מורכב מפתיח ולימוד מונחה במעגל משותף, אחריו חלוקה ללימוד עצמאי בחברותות, וחזרה לשיחה קבוצתית באסיף. 

הצעה לפתיח: 
אני ממליץ לפתוח את הלימוד בפן אישי. להביא מזוזות פתוחות (אפשר לבקש פסולות מסופר סת"ם), ולתת אחד לכל אחד. כדאי להשתמש אח"כ במזוזות האלה בלימוד. אחרי שכל אחד מישש, הריח וקרא את המזוזה שבידו, ניתן לעבור לשאלה אישית – האם יש לך מזוזה בבית, ומדוע. חשוב ששאלת ה"מדוע" תתייחס גם למי שאין לו מזוזה. מניסיון שאלה זו מציפה התייחסות פנימית ורגשית, שמועילה מאוד ללימוד אח"כ. למרות שהמזוזה היא פומבית, השאלה עשויה להיות טעונה, וכדאי להיזהר מביקורת ומשיפוטיות בתוך הקבוצה. 

חברותא: 
אחד הלומדים קורא קטע בקול, והחברותא דנה בו: החל בהבנת הפשט, שימת לב למילים בולטות או מוזרות, פנייה לספרי עזר (אנציקלופדיות ומילונים), העלאת פרשנויות אפשריות, השוואה למקורות אחרים שבדף, ועד לנגיעות אישיות וציבוריות במקום שבו 'הטקסט פוגש אותנו', את ערכינו וניסיוננו. זוהי גם הזדמנות להיכרות, ל'הקשבה פעילה' והפניית שאלות אל החברותא. 
בדף הלימוד ישנן שאלות המנחות את הלימוד ומציעות ללומדים נתיב של דיון, יחד עם זאת כל חברותא רשאית להתמקד בשאלות העולות אצל משתתפיה, ולדון בהן כרצונה. 

זהו לימוד אקטיבי, בו כל לומד אחראי לדרוש מעצמו, לצלול פנימה, להרהר בקול ולשתף במחשבות ורגשות שעולים בו, כדי לגלות ולהפיק את הטמון בעומקי הכתוב. לא להתבייש, ולא לפחד כלל! אם המעוף והכנות והתעוזה והיצירתיות של חכמינו ונביאינו סופרינו וצדיקינו מן העבר יפגשו באלה שלנו... עם ישראל חי! כך אפשר 'לגדול' באמת ולקבל השראה מהעיון במקורות ישראל, ובאותה עת להרחיב את טווח המשמעויות הגלומות בהם, ע"י הוספת נקודת המבט הייחודית שלנו. כל לומד מוזמן להסכים או לחלוק על הכתוב, או להבין אותו אחרת, או לבנות עליו, להסמיך אליו את ניסיון חייו, ולהמשיך בכך את 'תרבות המחלוקת' ואת 'תרבות המדרש' היהודית לדורותיה.

אסיף: 
חזרה למעגל המשותף ואיסוף 'פירות הלימוד' של החברותות. לאסיף כל מיני צורות: אפשר לפתוח בשאלה ממקדת של המנחה או להזמין שיחה חופשית של הלומדים, ואפשר להזמין את החברותות לשתף את הקבוצה בדיון משמעותי שהתפתח בהן. לחלופין, אפשר לבקש מהלומדים התייחסות לקטע ספציפי שהם רוצים להקריא ולהגיב עליו (מתוך הזדהות, פרשנות, הסתייגות, תובנה, שאלה, וכדומה). מומלץ שהמנחה יסכם את הלימוד ואת הכיוונים שעלו בו.
 
שאלות מגרות למחשבה:
	מה משמעות העובדה שהמזוזה סגורה ומכוסה? האם לא היה עדיף שתהיה פתוחה לקריאה?

התייחסות למקורות שבדף הלימוד: 
המקורות הראשונים בדף, עוסקים בפרשיות עצמן. אם אין מזוזה ממש כדאי לדאוג שיהיו תנ"כים. זה גם יעזור להמשך הדף.
בהמשך, מובאים שני מקרים נוספים בהם יש סימון בכניסה – הדם ביצי"מ שניתן על המזוזות ועל המשקוף, וכתיבת התורה על האבנים בכניסה לארץ. ביצי"מ זה סימון להגנה, בכניסה לארץ הכתב בא לשדר איזה מסר, זהות, תוכן. שווה להעמיק בהשוואה הזו – יש כאן עושר נוסף.
הסיום עוסק במתח סביב התפקוד של המזוזה כקמיע. חלק מהמקורות כאן סבוכים ודורשים פענוח.