בין ריבוי לאחדות - עיון במושגי הזהות האישית והזהות הלאומית בכתבי הגות
חלק מן הסדרה: "אני והקהילה: דיון במושגי זהות אישית וזהות קהילתית" (1)

הצעת הנחיה:
מבוא:
דף הלימוד עוסק במושגים 'זהות אישית' ו'זהות לאומית', כפי שהם באים לידי ביטוי בכתביהם של חוקרי חברה, פילוסופים וסופרים. 
חלק א: היווצרות האינדיבידואל: בין 'זהות' ל'זהה' - נפתח בסיפור מגדל בבל המופיע בספר בראשית. הפרשנות המסורתית רואה בהתערבותו של האל במעשי בוני המגדל עדות לכך כי בוני המגדל חטאו. לעומת זאת, ישעיהו ליבוביץ' רואה בהתערבות האל מתנה לאנושות. לפי ליבוביץ', עולם שבו שולטים "שפה אחת ודברים אחדים", שבו לא מתפתחת זהות אישית ייחודית ונבדלת - הוא עולם טוטליטרי ומסוכן לאנושות שאינו מאפשר ריבוי דעות, גיוון וצמיחה רוחבית. האנתרופולוג קליפורד גירץ מסביר את תהליך יצירת הזהות האישית. לדבריו, זהות אינדיבידואלית איננה נוצרת בוואקום, בחלל ריק, אלא על רקע של דפוסי תרבות קיימים. 
מכאן עולה המתח שבין הזהות האישית והזהות החברתית או הקבוצתית המתחדד עוד יותר בדבריו של מואיז (משה) בן הראש: מה בין המילה 'זהות' למילה 'זהה'? האם בהגדרת הזהות שלנו אנו צריכים לכלול גם זהויות או קבוצות שייכות שהאחרים רואים כשייכות לנו? הפילוסוף צ'ארלס טיילור קושר בין ה'אני' ל'חברה', וטוען כי זהות עצמית נוצרת מתוך דיאלוג ולא מתוך מונולוג. בדומה לגירץ, גם הוא רואה את היחיד כחלק מהסביבה, אך לדבריו, לא הסביבה מעצבת את היחיד אלא הזהות נוצרת מתוך תהליך דיאלקטי של התנגדות ולעתים גם מאבק.

חלק ב: זהות לאומית: אחידה? מורכבת? מפורקת? - נקרא את המסה של אסף ענברי על יצירת מורשת תוך-ישראלית-יהודית. לדבריו, התיוג 'דתי' 'חילוני' אינו תורם ליצירת מורשת אלא לפירוקה. מורשת של עם איננה יכולה לבוא לידי ביטוי רק בחילוניות מנוכרת לדת, או רק באוסף חוקים דתיים, אלא היא נשענת על תרבות רב ממדית, שבה מתקיימים זה לצד זה חיים שונים שהמשותף לכולם הוא טיפוחה של המורשת. כדוגמה לקיום משותף זה הוא מביא את שלושת הסופרים עגנון, ביאליק וברנר, שכל אחד מהם חתר בדרך שונה ליצירת מורשת יהודית, אך שלושתם לא הפסיקו לחתור ולבחון את המורשת שממנה צמחו. נשאל: מהי משמעות התיוג? האם ניתן ליצור זהות ללא תיוגים? האם בעידן הדיכוטומי של החברה הישראלית בימינו, יכולים להתקיים "מטפחים" כמו ברנר, ביאליק ועגנון? 
	שאלות אלו, שסביר שיישארו בלתי פתורות מובילות אותנו לדיון במתח שבין השאיפה לריבוי דעות, לצד הרצון בסולידריות חברתית, המובאים אצל גילי זיוון. זיוון מתייחסת לדבריו של אליעזר גולדמן הכותב על החשיבות בגישה פלורליסטית, אך מדגיש את החשיבות שבמציאת "גבולות הפלורליזם". דברים אלו מחדדים את הדיון שקדם להם ומעלים את השאלה המרכזית שעלתה בלימוד זה בצורות שונות- כיצד ניתן לשמר את אותו בסיס משותף כדי לא לאבד את יכולת השיח הבין יהודית ועם זאת להכיר בשונות?
*הערה למנחה: הדף דורג כמתאים לבני נוער מכיוון שהוא עוסק בנושאים המעסיקים בני נוער בחיי היומיום: שייכות חברתית, זהות אישית וזהות קבוצתית. אף על פי כן, הטקסטים בדף עשויים להיות קשים לפיצוח וללימוד אישי, וייתכן שיש צורך בתיווך וסיוע של המנחים. הדף כולל פירושונים והבהרות, וניתן להתאימו לרמת הקבוצה על פי שיקולי המנחים.
הלימוד מומלץ בקבוצה שאינה עולה על 15 משתתפים.

אופן הלימוד:
נפתח בסבב אסוציאציות קצר סביב המושג 'זהות'. נשאל בהמשך:
•	מה בין 'זהות' ל'זהה'?
•	מה בין 'אחדות' ל'אחידות'?
נקרא יחד את הטקסטים בדף המקורות ונתייחס לשאלות המנחות. נבקש מהמשתתפים לקרוא קטע בכל פעם ונדון בו יחדיו. 
שאלות אפשריות לסיכום הדיון:
•	על איזה רקע נוצרת זהות- דמיון או שוני? 
o	מהי המשמעות העובדה כי פריטים רבים בזהות האישית שלנו מורכבת מדברים אחידים ומשותפים לקהל רחב, לדוגמה:
- הדמיון במבנה ובצורה של תעודת הזהות
- לבוש דומה למגזר מסוים (כיפות סרוגות, חצאיות, מדים של תנועת נוער, תלבושת אחידה בבית הספר)
- עמדות המשותפות לארגונים או תנועות שאני שותפ/ה בהם
- דמיון משפחתי (האם החלקים בי שדומים למשפחתי הם חלק מזהותי האישית או דווקא אלו ששונים?)
•	מה בין זהות אישית לזהות קבוצתית?
•	כיצד דפוסי מסורת של משפחתיות ותרבות יוצרים זהות אישית?
•	האם רב תרבותיות משמעה ריבוי זהויות (אולי 'רב תרבותיות' היא זהות בפני עצמה?)
•	האם זהות היא דבר קבוע או משתנה ודינאמי?
כיצד דיון בזהות עצמית וקבוצתית עשוי לפתוח פתח לפלורליזם?