הנחיות לדף פעילות ט"ו בשבט
הקדמה – על ט"ו בשבט
ט"ו בשבט הוא חג עממי שמקורו בקביעת המשנה שט"ו בשבט הוא 'ראש השנה לאילן' -  המבדיל בין שנה לשנה בכל הקשור לחישוב המעשרות  מפרי האילן. מעשרות אלה היוו את המסים מיבולו של החקלאי וניתנו לכוהנים וללויים בזמן שבית המקדש היה קיים.
עם השנים ושינויי הזמנים עבר ט"ו בשבט גלגולים שונים, והוא נהיה לחג מסורתי-עממי. החל מהמאה ה-17 החל נפוץ מנהג 'סדר ט"ו בשבט', במהלך סדר ט"ו בשבט נהגו לאכול 36 מיני פירות ולשתות ארבע כוסות יין. 
עם החזרה לא"י, הפך ט"ו בשבט ל'חג הנטיעות', משמעות מעשית ורעיונית זו התחברה היטב למגמת בניית הישוב עברי והמדינה ציונית. 
בשנים האחרונות הפך ט"ו בשבט לחג הקַיָמוּת ושמירת הסביבה.
חשוב לציין, כי ט"ו בשבט הוא מנהג ואינו חג מבחינה הלכתית, כדוגמת חגי ישראל האחרים [ראש השנה, חנוכה, פסח, פורים ועוד].

רציונל
בפעילות לט"ו בשבט בחרנו להדגיש את המחויבות והאחריות לדורות הבאים; שכן, ט"ו בשבט הוא הזדמנות לביסוס משמעות קהילתית ויצירת 'שפה' משותפת: יציאה משותפת לנטיעות ועריכת טקס נטיעות, יוצרים 'שפה' יהודית-ישראלית משותפת, גם לבעלי זהויות יהודיות שונות: ילדים ומשפחותיהם כאחד. 
לכל אלה ניתן להוסיף פעילויות קהילתיות נוספות כדוגמת סדר ט"ו בשבט משותף, עריכת שוק קח-תן או יציאה משותפת למבצע ניקיון באזור.
בנוסף, בחרנו לשלב מקור מדרשי יחד עם מקורות ישראלים כחלק ממכלול של תרבות יהודית ותרבות ישראלית. שכן, ט"ו בשבט הוא יצירה משותפת של דורות של יהודים בעלי אמונות ואורחות חיים שונים והוא הזדמנות לקשר בין עבר להווה, בין תרבות יהודית לתרבות ישראלית, בין מסורת לחידוש.

מבנה היחידה
•	מקור 1: חוני ועץ החרוב – הצעות לדיון, פעילות בתנועה, המחזה ויצירה. 
•	מקור 2: שתיל קטן – הצעות לדיון ולפעילות.
•	יציאה לנטיעות – הצעות לפעילות ושירים.
•	מקור 3: שיר לט"ו בשבט – פעילות, שאלות לדיון, הצעה ליצירה והצעה לפעילות שתשולב בטקס הנטיעות. 

מקור 1: חוני ועץ החרוב עיבוד: אורי אורבך
מקריאים לילדים את הסיפור על חוני [הסיפור המצורף בדף הלימוד ונספחים ליחידה זו].
סיפור אגדה זה המופיע בתלמוד, מתאר את חוני המעגל הלומד על חשיבות הדאגה לדורות הבאים בפגישה עם איש הנוטע עץ חרוב – עץ שנותן פרי לאחר עשרות בשנים.
•	כדאי להסביר לילדים כי חוני המעגל נחשב לאיש פלאי, וכשלא ירדו גשמים הוא היה חג מעגל ולא יוצא ממנו עד שהתחילו לרדת גשמים. כדאי להדגיש שחוני הוא איש של תוצאות מהירות. 
דיון בעקבות הסיפור: [השאלות מצורפות גם בדף הלימוד]
•	האם נטעתם עץ? האם ראיתם אותו גדל? 
•	כמה זמן נמשכת גדילת העץ? 
•	האם ניתן להבחין בשינויים בעיניים – כמו למשל כאשר מתחיל לרדת גשם? 
•	האם יש עץ פרי בחצר שלכם? אם כן -  האם אתם נוהגים לקטוף את הפרות ולאכול? 
פעילות בתנועה:
 בואו נדגים גדילה של עץ - שכבו על הארץ מכווצים כזרע קטן, ולאט לאט היפתחו והיו גדולים יותר – פרסו זרועות כענפים, התארכו לאורך ותפסו מקום לרוחב, נועו ברוח וכד'. 
הדגמה:
•	מומלץ להביא תמונות המראות שלבים של גדילת עץ, ושלבים של התפתחות הפרי כדי להמחיש את הקצב האטי של גדילת עץ.
•	ניתן להיעזר באנימציה המראה את גדילתו של העץ מרגע שתילתו ועד שהוא בן למעלה מ-140 שנה. [אפשר לעצור את הסרטון כשהעץ מגיע לגיל 70 שנה – כפי שמסופר באגדה]  
•	פעילות בתנועה: הילדים ישכבו על הרצפה מכווצים כזרע קטן של עץ, ולאט לאט ידגלו, יפרשו זרועות, יתפסו יותר מקום במרחב, יתארכו ויאריכו את 'ענפיהם' – הידיים.
המשך הדיון: [השאלות מצורפות גם בדף הלימוד]
•	למה דאג האיש שיהיו פירות לילדיו? למי הוא דאג – לילדים שלו? לעץ? לעולם?
•	מדוע, לדעתכם, הוא דאג לפירות לילדיו?
•	להסביר מהי 'דאגה לדורות הבאים': שמירה על העולם כדי שגם הדורות הבאים – מי שייוולד אחרינו ואפילו בעוד שנים רבות – יוכל ליהנות מהעולם: מהעצים, משטחים פתוחים לטיול, מאוויר נקי, ממים נקיים, מנהרות נקיים, מפירות העצים וממגוון בעלי החיים שבעולמנו. 
•	אפשר לקשר בין נושא הקיימות לנושא 'אני וגופי': שמירה על הגוף היא שתיית מים נקיים, נשימת אוויר שאינו מזוהם, אפשרות לפעילות וטיול בטבע. כך הגוף שלנו קשור לטבע ואנחנו חלק ממנו. 
•	ניתן לפתוח בהקשר זה את נושא החיות הנמצאות בסכנת הכחדה: חיות שצדים אותן והן נעלמות מהעולם וכיום עושים מאמץ גדול כדי שהן לא יכחדו (=ייעלמו מהעולם). המאמצים האלו הם דוגמה למחויבות ואחריות לדורות הבאים.  
•	מומלץ להביא דוגמאות ליוזמות לשימור בע"ח בישראל ולהגנה עליהם – מרכז פסג"ה ר"ג
דוגמאות לחיות בסכנת הכחדה: גורילת הרים, נמר המדבר , צבי ים קרני [שחי באזור אילת] 
הצעות נוספות לפעילות :
•	המחזה – הילדים ימחיזו את המדרש.
•	יצירה – ציור חופשי של המדרש.

מקור 2: שתיל קטן / אהרון אשמן
•	הגננת/ מורה תקרא את השיר ותוודא את הבנתו. [השיר מצורף בדף הלימוד ובנספחים ליחידה זו].
•	כדאי לשים לב למבנה השיר הארוך והצר – כמו צמח שגדל, ולשמור על המקצב של השיר – קצר ומתמשך. 
•	הגננת/ מורה  תקשר בין השיר למדרש, ותדבר על האפשרות להסתכל קדימה ולמרות הקצב האיטי בו גדל העץ – להצליח "לראות לרחוק" – ולהאמין שהוא יצמח ויגַדֵל פירות. אפשר גם לשוחח על ההקבלה בין הצמח הגדל והילד הגדל. 
שאלות לדיון [השאלות מצורפות גם בדף הלימוד]
•	מה ההבדל בין שתיל לעץ?
•	לפי השיר – מה יגרום לשתיל לגדול?
•	מה יקרה לשתיל כשיהפוך לעץ?
•	האם לדעתכם העץ שמתואר בשיר עוזר לנו, בני האדם? במה?
•	אילו הייתם הילד ששתל את השתיל – מה הייתם אומרים לשתיל ששתלתם?
•	איך עוזרים השתיל והילד זה לזה?
הצעה לפעילות:
•	הגננת/ מורה תזמין זוג ילדים להמחיז אותו תום כדי שהיא מקריאה את הסיפור (אפשר להזמין כמה זוגות, בזה אחר זה). 
•	מומלץ לחלק את הילדים לקבוצות – עץ, צפור, ילד, משפך עם מים, פרי וכד': בכל חלק של השיר מצטרפים הילדים מכל אחת מהקבוצות ומשקים את העץ, גדלים כפרי, נותנים צל ומתרחבים וכד'. 

יציאה לנטיעות
•	ניתן לשלב את המקורות וההמחזה שלהם ביציאה לנטיעות את ההורים ולקיים טקס נטיעות קהילתי. בשילוב שירה ובתום הטקס – יצירה משותפת, הורים וילידם..
הצעות לשירים לטקס הנטיעות 
•	הטיול הקטן – נעמי שמר
•	ואלס להגנת הצומח – נעמי שמר
•	כי תבואו אל הארץ ונטעתם כל עץ מאכל 
•	השקדייה פורחת- י. דושמן 
•	כך הולכים השותלים – יצחק שנהר
•	ארץ שבעת המינים  - דודו ברק 
•	אֶרֶץ חִטָּה וּשְׂעֹרָה, וְגֶפֶן וּתְאֵנָה וְרִמּוֹן; אֶרֶץ-זֵית שֶׁמֶן, וּדְבָשׁ
•	על כל אלה - על הדבש ועל העוקץ
 
הצעות ליצירה לטקס הנטיעות 
•	ילדים מציירים בעקבות עצים באומנות – האגף לחינוך קדם יסודי . 
•	יצירה בטבע – האגף לחינוך קדם יסודי. 

מקור 3: שיר לט"ו בשבט / לאה גולדברג
•	שירה של לאה גולדברג, יכול להשתלב בלימוד בגן/כה ובטקס הנטיעות. [מצורף בדף הלימוד ובנספחים ליחידה זו].
בשיר זה ניתן לעמוד על נושא ההמשכיות והאחריות העולה בו בדומה למדרש [מקור 1]: חלקו הראשון של השיר מציג פריחה של עץ בודד ובבית השני הוא עובר מעץ אחד לעצים רבים.
פעילות:
•	נצא החוצה, נשב במעגל ונקרא את השיר.
•	נתבונן סביבנו ונחפש סימנים לט"ו בשבט.
•	נביט בעצים ובאדמה ונממש אותם.
•	נביט [בזהירות!] לכיוון שמש – נחפש בסביבה סימנים לצחוק של השמש.

 שאלות לדיון [השאלות מצורפות גם בדף הלימוד]
•	צאו החוצה והביטו סביב – האם אתם רואים סימנים לט"ו בשבט בסביבה? אלו סימנים?
•	מי שמח בשיר? מדוע הם שמחים?
•	מהי אדמה דשנה?
•	מדוע האדמה חשובה לנו? מה היא נותנת לנו ובמה היא עוזרת לנו?
•	בשיר מתוארת השמחה על גדילת השתילים – האם אתם שמחים כשאתם רואים עצים סביבכם? מדוע?
•	במה עוזרים לנו העצים שבסביבתנו?

הצעה ליצירה:
•	מחלקים את הילדים לקבוצות, כל קבוצה מקבלת דף גדול  (לפחות A3 לעבודה). 
•	בכל קבוצה יש מי שמצייר פרט מהשיר: ילד אחד את השמש, אחר את התל, אילנות, אילן מקושט לכבוד ט"ו בשבט, ילדה בשמלת השבת. 
הצעה לפעילות: 
•	במהלך טקס הנטיעות עצמו, ממחיזים את השיר בעזרת היצירה:
•	הורה/ גננת/ מורה מקריאים את השיר. [ניתן לחלק את ההקראה בין כמה משתתפים]
•	בכל פעם מתווספת קבוצת ילדים - האילנות, השמש וכו'. 

נספחים
נספח 1 - חוני ועץ החרוב – עיבוד: אורי אורבך
הָיֹה הָיָה אִישׁ צַדִּיק אֶחָד בְּשֵׁם חוֹנִי. חוֹנִי הַזֶּה הָיָה מִמִּשְׁפָּחָה שֶׁל אֲנָשִׁים שֶׁבְּכֹחַ תְּפִלָּתָם הָיוּ מַצְלִיחִים לְעוֹרֵר רַחֲמֵי שָׁמַיִם לְהוֹרִיד גְּשָׁמִים וּבִכְלָל לְהַשְׁפִּיעַ עַל בּוֹרֵא הָעוֹלָם לְהֵעָנוֹת לִתְפִלּוֹתֵיהֶם.
 פַּעַם אַחַת הָלַךְ חוֹנִי בַּדֶּרֶךְ וְרָאָה אִישׁ אֶחָד נוֹטֵעַ עֵץ חָרוּב. שָׁאַל אוֹתוֹ חוֹנִי: "מָה אַתָּה עוֹשֶׂה?"
 עָנָה הָאִישׁ: "נוֹטֵעַ עֵץ חָרוּב."
 אָמַר חוֹנִי: "אֶת זֶה אֲנִי רוֹאֶה. הִתְכַּוַּנְתִּי לִשְׁאֹל לָמָּה אַתָּה נוֹטֵעַ עֵץ חָרוּב?"
 "לֹא הֵבַנְתִּי אֶת הַשְּׁאֵלָה," אָמַר הָאִישׁ, "מָה זֹאת אוֹמֶרֶת 'לָמָּה אֲנִי נוֹטֵעַ עֵץ חָרוּב'?"
 "אֲנִי אֶשְׁאַל אֶת זֶה אַחֶרֶת," אָמַר חוֹנִי, "בְּתוֹךְ כַּמָּה שָׁנִים עֵץ הֶחָרוּב מַתְחִיל לְהוֹצִיא פֵּרוֹת?"
 חָשַׁב הָאִישׁ וְאָמַר: "הוֹ, הַרְבֵּה מְאוֹד שָׁנִים. לִפְעָמִים יְכוֹלוֹת לַעֲבֹר אֲפִלּוּ שִׁבְעִים שָׁנָה עַד שֶׁהוּא מוֹצִיא פֵּרוֹת."
 "הוֹ, אֲנִי רוֹאֶה שֶׁאֲנַחְנוּ מִתְקַדְּמִים," הֵשִׁיב חוֹנִי, "וּבְעוֹד שִׁבְעִים שָׁנָה אַתָּה חוֹשֵׁב שֶׁתִּחְיֶה כְּדֵי לֵהָנוֹת מֵהַפֵּרוֹת?"
 "מָה פִּתְאֹם?!" אָמַר הָאִישׁ, "אֲנִי בְּעַצְמִי כְּבָר בֶּן אַרְבָּעִים וּשְׁמוֹנֶה, לֹא יֶלֶד, אֲנִי לֹא אַגִּיעַ לְגִיל מֻפְלָג שֶׁכָּזֶה."
 "אָז חֲבָל לְךָ עַל הַמַּאֲמָץ," אָמַר חוֹנִי. "אִם מִמֵּילָא לֹא תִּזְכֶּה לִטְעֹם מֵהַפֵּרוֹת – בִּשְׁבִיל מָה אַתָּה מִתְאַמֵּץ?"
 עָנָה הָאִישׁ: "תִּרְאֶה, אָדוֹן חוֹנִי, הָרֹאשׁ שֶׁלִּי לֹא עוֹבֵד כְּמוֹ הָרֹאשׁ שֶׁלְּךָ. עִם כָּל הַכָּבוֹד, אֲנִי לֹא עוֹשֶׂה עִגּוּל מִסָּבִיב וְהוֹפּ – צוֹמֵחַ לוֹ עֵץ חָרוּבִים. אֲנִי יוֹדֵעַ שֶׁצָּרִיךְ לְהִתְאַמֵּץ כְּדֵי שֶׁיִּהְיוּ לִי פֵּרוֹת."
 חוֹנִי שָׁקַע בְּהִרְהוּרִים עַל דְּבָרָיו שֶׁל הַנּוֹטֵעַ, וְהָאִישׁ הִמְשִׁיךְ: "אֲנִי, כְּשֶׁנּוֹלַדְתִּי, נֶהֱנֵיתִי מֵעֲצֵי הֶחָרוּבִים שֶׁשָּׁתְלוּ סָבִי וַאֲבִי-סָבִי, וְגַם אֲנִי מַשְׁאִיר לַדּוֹרוֹת הַבָּאִים עֲצֵי חָרוּבִים. כָּל אֶחָד מַשְׁאִיר אַחֲרָיו מַשֶּׁהוּ לַדּוֹרוֹת הַבָּאִים. אֲנִי, עוֹלָם עִם חָרוּבִים מָצָאתִי – גַּם נְכָדַי יִמְצְאוּ עוֹלָם עִם חָרוּבִים."
חָשַׁב חוֹנִי עוֹד קְצָת עַל הַדְּבָרִים, כִּי חוֹנִי אָהַב לַחֲשֹב. הִתְיַשֵּׁב לְצַד סֶלַע גָּדוֹל וְהִתְנַמְנֵם לוֹ. הַמַּחְשָׁבוֹת הָיוּ עֲמֻקּוֹת וְגַם הַשֵּׁנָה נִהְיְתָה עֲמֻקָּה. בְּעוֹד שֶׁחוֹנִי יָשַׁן, עָבְרוּ שָׁם פּוֹעֲלִים וְהֵזִיזוּ אֶת הָאֶבֶן הַגְּדוֹלָה שֶׁלְּצִדָּהּ יָשַׁן חוֹנִי, וְהוּא הֻסְתַּר מֵהַדֶּרֶךְ.
 הַתַּרְדֵּמָה הָיְתָה כְּבֵדָה מְאוֹד, כְּבֵדָה וַאֲרֻכָּה. שֵׁן הַסֶּלַע צָמְחָה, שִׂיחִים כִּסּוּ אֶת מְקוֹם מְנוּחָתוֹ שֶׁל חוֹנִי. חוֹנִי יָשַׁן שִׁבְעִים שָׁנָה שֵׁנָה עֲמֻקָּה וּסְמִיכָה בְּלִי הַפְסָקָה.
כַּעֲבֹר שִׁבְעִים שָׁנָה קָם חוֹנִי מִתַּרְדֵּמָתוֹ, נִעֵר אֶת בְּגָדָיו וְרָצָה לְהַמְשִׁיךְ בַּדֶרֶךְ. הוּא רָאָה מוּלוֹ אִישׁ אֶחָד, וּפָנָיו דֵּי מֻכָּרוֹת לוֹ, מְלַקֵּט חָרוּבִים מֵהָעֵץ. "סְלִיחָה, אֲדֹנִי," הוּא שָׁאַל, "מָה אַתָּה עוֹשֶׂה?"
 עָנָה הָאִישׁ: "מְלַקֵּט חָרוּבִים."
 "אֶת זֶה אֲנִי רוֹאֶה," אָמַר חוֹנִי, "הִתְכַּוַּנְתִּי לִשְׁאֹל אֵיךְ זֶה שֶׁמִּקֹּדֶם נָטַעְתָּ אֶת הָעֵץ, וּכְבָר אַתָּה מְלַקֵּט אֶת הֶחָרוּבִים?"
 חִיֵּךְ הָאִישׁ: "לֹא, סַבָּא, אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁאַתָּה קְצָת מִתְבַּלְבֵּל. עֵץ חָרוּבִים אֵינוֹ
צוֹמֵחַ מֵהַיּוֹם לְהַיּוֹם. לֹא אֲנִי נָטַעְתִּי אֶת הָעֵץ הַזֶּה."
 שָׁאַל חוֹנִי: "אָז מִי נָטַע אֶת הָעֵץ?"
"סַבָּא שֶׁלִּי, זִכְרוֹנוֹ לִבְרָכָה, נָטַע אֶת הֶחָרוּב הַזֶּה" – הֵשִׁיב הָאִישׁ – "זִקְנֵי הַכְּפָר אוֹמְרִים שֶׁאֲנִי דּוֹמֶה לְסַבָּא שֶׁלִּי הַמָּנוֹחַ, אֲבָל הוּא נָטַע אֶת הָעֵץ הַזֶּה, וְאֶת כָּל הָעֵצִים מִסָּבִיב. אֲנִי מְלַקֵּט עַכְשָו אֶת הַפֵּרוֹת מֵהָעֵץ שֶׁהוּא נָטַע בִּשְׁבִילֵנוּ. עוֹד מְעַט אֵלֵךְ לִנְטֹעַ עֲצֵי חָרוּבִים בִּשְׁבִיל הַדּוֹרוֹת הַבָּאִים. רוֹצֶה לְהִצְטָרֵף?"
 חִיֵּךְ חוֹנִי לְעַצְמוֹ: "נוּ, כַּנִּרְאֶה הָיִיתִי מְאוֹד עָיֵף. יָשַׁנְתִּי שִׁבְעִים שָׁנָה בִּרְצִיפוּת רַק כְּדֵי לְהִוָּכַח שֶׁהַסַּבָּא שֶׁל הָאִישׁ הַזֶּה מַמָּשׁ צָדַק. כָּל אֶחָד צָרִיךְ לִדְאֹג גַּם לַדּוֹרוֹת הַבָּאִים. אִם אֲנַחְנוּ רַק נִתְפַּלֵּל וְלֹא נִטַּע עֵצִים – לֹא נוּכַל לְהַפְרִיחַ אֶת הָאָרֶץ." פָּנָה אֶל הָאִישׁ וְאָמַר: "שֶׁיִּהְיֶה לְךָ בְּהַצְלָחָה, אִישׁ צָעִיר. אַתָּה בֶּאֱמֶת דּוֹמֶה לְסַבָּא שֶׁלְּךָ כְּמוֹ שְׁנֵי גַּלְעִינֵי חָרוּב."
מתוך אתר ספר האגדה 

נספח מס' 2 – שתיל קטן, אהרון אשמן
שָתִיל קָטָן
בְּט"וּ בִּשְׁבָט

וְיֶלֶד טוֹב,
זֶה שֶׁשָּׁתַל,
הַפְּרִי יִקְטֹף
וְגַם יֹאכַל.
יָנוּחַ פֹּה
בְּצֵל קָרִיר,
וְהַצִּפּוֹר
תָּשִׁיר לוֹ שִׁיר.

עָמַד בַּגַּן,
לָחַשׁ בַּלָּאט.
אֲנִי אֶגְדַּל
וְלֹא אֱבֹּל,
אֶהְיֶה לְעֵץ,
לְעֵץ גָּדוֹל.
יֶלֶד טוֹב 
אוֹתִי שָׁתַל,
הוּא יַשְׁקֶה –
אֲנִי אֶגְדַּל.
אַצְמִיחַ פְּרִי,
צֵל אֶתֵּן,
צִפּוֹר אֶצְלִי 
תִּבְנֶה לָהּ קֵן.
אֲנִי אֶגְדַּל...

נספח מס' 3 - שיר לט"ו בשבט, לאה גולדברג
אוֹר הַבֹּקֶר עַל כֹּתֶל חַדְרֵנוּ רוֹקֵד
מְסַפֵר כִּי הֵנֵץ וּפָרַח הַשָּׁקֵד;
מִדַּפֵּק עַל חַלּוֹן הֶעָנָף הַלָּבָן:
אַל תִּישַׁן, אַל תִּישַׁן.
צֵא לְחוֹרֵשׁ וּרְאֵה: הָאִילָן מְקֻשָּׁט,
כְּיַלְדָּה שֶׁלָּבְשָׁה אֶת שִׂמְלַת הַשַּׁבָּת,
וְכָל פֶּרַח פָּרַח, וְכָל נֶבֶט נָבַט-
ט"ו בִשְׁבָט, ט"ו בִשְׁבָט, ט"ו בִשְׁבָט!

אֲדָמָה יְרֻקָּה רֵיחָנִית וּדְשֵׁנָה,
מְבָרֶכֶת אוֹתָנוּ בִּרְכַּת הַשָּׁנָה-
לֹא לָרִיק הֶעָמָל וְיִשְׂמַח הַשּׁוֹתֵל:
אִילָנוֹת מִזְדַּקְּרִים עַל כָּל תֵּל.

וְהַשֶּׁמֶשׁ צוֹחֶקֶת בִירַק הַפֹארוֹת;
מַבְטִיחָה לַשְּׁמָמָה פֹּה יִהְיוּ יְעָרוֹת,
עוֹד יָגִיל כָּל לֵבַב, עוֹד תַּצְמִיחַ כָּל יַד
ט"ו בִשְׁבָט, ט"ו בִּשְׁבָט, ט"ו בִּשְׁבָט!