הפוך על הפוך- תחפושת, זהות וזרות
מרכז יעקב הרצוג

הנחיות למנחה
התחפושת בפורים נתפסת שעשוע ועניין לילדים. הפעם אנו מציעים לעיין בנושא התחפושת במידת מה של רצינות.
 לכל אחד מאיתנו תחפושות המשרתות מטרות שונות - בפורים מטרות היתוליות ובחיים מטרות אחרות.
אנחנו משמשים בכל מיני תפקידים - לפעמים עלינו לעטות על עצמנו לבוש או התנהגות שאינם אופייניים לנו כדי לשמש בתפקיד מסוים. וזאת גם אם אנחנו כנים ביותר, עקביים ו"לא עושים פוזות". 
המקורות היהודיים מצטיירים כרציניים וכבדי ראש, ואילו התחפושת מצטיירת כחלק מהוללות ושכחה עצמית. מתברר שהמקורות מתארים כמה וכמה אירועים שהתחפשו בהם, והם אינם בהכרח אירועים של שמחה והוללות. 
המקורות שנלמד ימחישו אופנים שונים של התחפשות. 
במרכז הלימוד יעמדו גיבורי מגילת אסתר, שהיא מגילה של הסתתרות וגילוי, גלות והיפוכים נתהה על קנקנן של הדמויות המרכזיות מתוך התמקדות בשאלת הלבוש והסתרת הזהות.

מבנה הלימוד
א.  תרגיל פתיחה בזוגות: 
הציעו למשתתפים לספר על תחפושת הזכורה להם במיוחד, בפורים או בחיים.
ב.איסוף במליאה: בקשו מהמשתתפים לספר מה למדו על בן זוגם לשיחה בעקבות סיפור התחפושת.
המנחה ידגיש כי התחפושת אינה שקר או ביטוי לצביעות, אלא שבכל אחד מאתנו פנים שונים ומגוונים, היוצרים אישיות מורכבת ומרתקת.
ג. כל זוג או קבוצה יבחרו מהמקורות בדף הלימוד בדמות תנ"כית אחת , ויבררו מהי התחפושת שלבשה, לאיזה מטרה, וכיצד חשפה או הסתירה התחפושת את זהותה.
ד.איסוף במליאה: ברור הזהות היא משימה אנושית המוטלת על כל אדם. סיפורם של גיבורי התנ"ך מאירים באור נוסף את עלילותיהם.
ה. לימוד בזוגות של דמויות מהמגילה. גם כאן נציע ללומדים לבחור רק שתיים מהדמויות המופיעות בדף הלימוד. (המקורות המופיעים בדף מקוטעים, ונועדו להבליט כל מיני היבטים בחיי הדמויות. לשיקול דעתו של המנחה, אם לספר את סיפור המגילה ביתר הרחבה או לצייד את הלומדים בטקסט המלא).
ו. איסוף וסיכום: כל קבוצה תבחר להציג פן אחד של אחת מהדמויות שעסקה בהן, ותנסה להציג היבטים פחות מקובלים בתודעת המסורת.

פרשנות
על תרגיל הפתיחה והקישור שלו ללימוד: התחפושת והשינוי החיצוני מאפשרים לנו, באופן פרדוקסלי, לגלות מי אנחנו באמת. דווקא כשאני מכסה את פני בפרצוף שאינו שלי, אני מסוגל להתבונן אל תוך תוכי ולשאול: "אם כן, מי אני?"
בכל אחד מאיתנו קיים "האני האחר", איזשהו חלק מרדן בתוכנו שהיה רוצה להיות משהו שאנחנו לא. האני הזה עלול להיות המעכב הפנימי הגדול ביותר,אשר ימנע מאתנו בהתמדה להשיג את שאנחנו רוצים להשיג. עד כדי כך שלעתים ייראה לנו שאנו תקועים בקרב נצחי: אנחנו נגד עצמנו.
הרב נוח ויינברג (רב בארגון "אש תורה", מאמריו מתפרסמים, בין השאר באתר האינטרנטי Aish ) אומר שבפורים אדם צריך להתלבש כמו ה"אני האחר" שלו - ולצחוק.
הסיפורים המקראיים: ברבים מהסיפורים נקשרת התחפושת בעניין לא לגמרי מוסרי או כשר

אדם וחוה: רק כשהיו אדם וחוה לבושים יכלו להיווכח באמת. הלבוש שלכאורה מכסה ומסתיר חושף דווקא.
יעקב ורבקה: יעקב "מתחפש" לאחיו בעצת אמו כדי להשיג את הברכה המיועדת לאחיו.
התחבולה והרמאות של יעקב נדרשו לא פעם אצל חז"ל לגנאי, מתוך מודעות לעוול שנגרם לעשו.
תמר:  התחפושת של תמר מסייעת בידה להבהיר לחמיה- יהודה את טעותו. למרות מעמדה הנחות וכבודו של יהודה, נראה כי המקרא מתייצב לצדה של תמר. אישור לכך אפשר למצוא בעובדה שמזרעה יצא דוד המלך.
אשת ירבעם: במקרה זה משמשת התחפושת את האישה לדעת את הצפוי לבנה, משום שלא העזה, בהוראת בעלה, להודות שהיא נזקקת לעצתו של נביא ה'.
שאול  המבקר אצל בעלת האוב: מטרת תחפושתו של שאול להסתיר את היותו נוהג בניגוד להוראה שלו עצמו.
מגילת אסתר: העיקרון של הסתרת זהותו של האדם בעזרת תחפושות, מהווה מוטיב החוזר על עצמו לאורך כל המגילה:
כשאסתר ושאר המועמדות למלכות מובאות אל הארמון, ניתנת להן הזכות לבחור מה ללבוש, באילו תכשיטים להתקשט ובאילו תמרוקים להתבשם, לקראת הפגישה המיוחלת עם המלך. 
לאחר שאסתר מוכתרת למלכות היא מסתירה את מוצאה היהודי. 
זהותו של מרדכי, כמי שהציל את חיי המלך, נשארת עלומה עד לרגע הנכון. 
המלך אחשוורוש מצווה על המן להלביש את מרדכי בבגדי מלכות ולהובילו ברחובות.
מרדכי: מרדכי מפגין את יהדותו ברבים מתוך התרסה בוטה כלפי סביבתו.
לאורך הדורות, הזרות אשר יהודים רבים, בדומה למרדכי, בחרו להדגישה, גרמה לגילויי אנטישמיות בכל התפוצות.

מרדכי עמד על זהותו הייחודית גם במחיר של סיכון עצמי וסיכון הקהילה היהודית כולה. ואולם לאסתר בת דודו ציווה להסתיר את זהותה, בדומה לכך הציע גם הפילוסוף היהודי גרמני , משה מנדלסון (1789-1729), אל בני עמו: "קבלו את הנמוסים [המנהגים המקובלים] ואת החוקה של הארץ שאתם גרים בה, אבל החזיקו בכל עוז בדת אבותיכם. שאו את משאות שתיהן ככל אשר בכוחכם" [משה מנדלסון, ירושלים, גרמנית: 1783. עברית ש. הרברג – הוצאת לגבולם- מוסד ביאליק תל אביב תש"ז,  עמ'  137].