בין שמימי לגשמי: עיון במושגי הקדושה, הטומאה והטהרה

הצעת הנחיה:
מבוא:
בלימוד נעסוק במושגים 'קדושה', 'טהרה' ו'טומאה'. נעמוד על הקשרים בין שלושת המושגים ונבחן את הרקע שבו הם מופיעים במקרא, במדרש ובפרשנות.
פתיחה 
המושגים 'קדושה', 'טהרה' ו'טומאה' נזכרים פעמים רבות במקרא בהקשרים משותפים, בעיקר בספר ויקרא. נדמה כי מדובר לרוב במצבים הפיכים - ניתן להיטהר, להיטמא ולהִתקדש. מתוך דיוק זה עולה השאלה, מהי המשמעות של להיות "קדוש", "טמא" או "טהור"? האם אנו נולדים לתוך קדושה (כמו הכוהנים), או לטומאה (כמו הממזרים)? או שאנו יכולים לנוע בין המצבים בגופנו או בנפשנו?
חלק ראשון - קדושה: 
בחלקו הראשון של הדף נתמקד במושג 'קדוש'. הציווי המזוהה ביותר עם קדושה הוא הציווי "קדושים תהיו" מספר ויקרא, שעליו נכתבו פרשנויות רבות (ראו את דף הלימוד הראשון בסדרה: 'קדושים תהיו': דיון במשמעות המצוות ואחריות האדם, http://midreshet.org.il/PageView.aspx?id=315). ננסה להבין ציווי זה מתוך קריאה של הפרשה שאותה הוא פותח (ויקרא, יט, א-כב), ונגלה, כי אם נאסוף את כל הציוויים המצויים בפרשה זו תחת הכותרת 'קדושים תהיו' - נתקשה למצוא להם מכנה משותף או אפילו קו מנחה: תחילה פותחת הפרשה במצוות שבין אדם למקום (שבת, איסורי אלילים, קורבנות); אחר כך היא ממשיכה במצוות עניים (פאה, לקט, עוללות) ובענייני מוסר כלליים שבין אדם לאדם (איסור גנבה, שקר וכחש); ולבסוף חוזר הכתוב ליחס שבין האדם לאל (איסור שבועה בשם ה') ועוד. נדמה כי מדובר באוסף בלתי אחיד הנע מסוגיות מוסר שונות ועד נושאים שבין אדם למקום: איסור רכילות סמוך לאיסור "לא תעמוד על דם רעך"; ומצוות כלליות כגון "לא תשנא את אחיך בלבבך" נסמכות לאיסורי גוף ותאווה כמו משכב שפחה חרופה. מכל אלו עולה כי קדושה, על אף ההקשר המיידי שלה לרוחניות, עוסקת גם בפרטי החיים הקטנים, הגשמיים.
המדרש בויקרא רבה ורש"י מפרשים כי משמעות היות האדם 'קדוש' היא התרחקותו מן העריות, כלומר קדושה היא התרחקות מתאוות בשר האסורות על פי התורה. בעניין זה מעניין לשים לב למילה 'קְּדֵשָׁה' (זונה) המופיעה לראשונה בסיפור יהודה וכלתו תמר, וכן בספר דברים שבו מופיע האיסור: "לֹא תִהְיֶה קְדֵשָׁה מִבְּנוֹת יִשְׂרָאֵל וְלֹא יִהְיֶה קָדֵשׁ מִבְּנֵי יִשְׂרָאֵל" – ופירושו על פי רש"י הוא זנות. מפתיע אם כן לגלות עד כמה המושג 'קדושה' נוגע (גם אם בלשון סגי נהור, לפי רמב"ן) בחיי הגוף. דברים אלו מחדדים אף יותר את הקשר שבין "קדושים תהיו" להתרחקות מן העריות (למשל גילוי העריות בסיפור תמר ויהודה חמיה, כמוצא אחרון של תמר המנסה ליצור חיים- ואולי דווקא פעולה זו היא "קדושת החיים"?).
שמואל דוד לוצאטו (שד"ל) נותן פרשנות בלשנית למילה 'קדוש', בפירושו לשמות טו, יא. הוא מסביר כי המילה 'קדוש' מקורה בפעולת השריפה של הקורבנות (קד-אש) ושעם השנים יוחדה מילה זו לכל דבר שמופרש לאלוהות, לכוח האלוהי ולאל עצמו. דברים אלו מחדדים שוב את המתח שבין הארצי והגשמי לשמימי והאלוהי, מה שמעלה את השאלה - האם הקדושה היא אימננטית (מהותית), טבועה בחפץ או בפעולה, או שהיא נעשית כך מכוח פעולת הקידוש האנושית.
חלק שני: טמא וטהור 
בחלק זה נתמקד במשמעות המילים 'טמא' ו'טהור' וביחס ביניהן. בחינת האסוציאציות המקראיות הנלוות למילה 'טמא', מעלה כי בתורה, ובעיקר בפרשת ויקרא, טומאה נזכרת בעיקר בהקשרים של מין, אוכל ומוות. במקורות מקראיים מאוחרים יותר הורחב המושג 'טמא' בעיקר למנהגי הגויים ולעבודה זרה. גם כאן אנו רואים שוב את המעבר בין גוף, פעולה ורוח, אמנם טומאה מועברת באמצעות פעולה פיזית כלשהי, אך היא באה לידי ביטוי במכלול אמונות ואורח חיים, לדוגמה: 'וּזְכַרְתֶּם שָׁם אֶת דַּרְכֵיכֶם וְאֵת כָּל עֲלִילוֹתֵיכֶם אֲשֶׁר נִטְמֵאתֶם בָּם וּנְקֹטֹתֶם בִּפְנֵיכֶם בְּכָל רָעוֹתֵיכֶם אֲשֶׁר עֲשִׂיתֶם' (יחזקאל, כ, מג). 
המילה 'טהור' מופיעה בתנ"ך הרבה לפני המילה 'טמא', כבר בסיפור תיבת נח. קשה להאמין כי נח הכיר את חוקי הטומאה והטהרה של בעלי החיים, מה שמעלה שאלה לגבי משמעותה המקורית של המילה 'טהור'. בהמשך המקרא מתייחסת המילה 'טהור' לדבר שלם ומזוקק (זהב טהור, שמן טהור). ולמעשה, רק לאחר שמופיעה הטומאה בספר ויקרא היא הופכת לניגוד לטמא. הקשר בין טהרה ושלמות עולה גם בכתביה של האנתרופולוגית הבריטית מרי דגלס, שחקרה את מערכות המיון והסימול השבטיות בקונגו הבלגית, ומצאה דמיון בין מערכות אלו לבין החלוקה היהודית בין טמא וטהור, כפי שהיא מופיע בספר ויקרא. באופן כללי דגלס טוענת כי חוקי הכשרות המחלקים בין טמא לטהור נועדו לשמר את החברה, למנוע אי סדר ואנומליה ולהשתית את החברה על חוקים שישמרו על שלמותה ואחדותה. לטענתה, דווקא כל הקשור במחזור החיים הגשמי (אוכל, מין ומוות) הם אלו אשר הוגדרו בקפידה וכך גדרו את חברה השבטית בריטואליים משמרים. 
רבי יהודה הלוי (ריה"ל) מתאר ב'כוזרי' את היחס שבין טמא לקדוש, כך שהאחד יוצר את גבולות האחר. מעניין כי ריה"ל אינו מנגיד בין טמא לטהור, אלא דווקא בין טמא לקדוש. הקדושה באה לידי ביטוי, לפי ריה"ל, בהימנעות; בידיעה כי הדבר הקדוש הוא אלוהי ולכן אסור במגע או בשימוש, על אף כי הוא חפץ חומרי.  
סיום 
נסיים את הלימוד בקריאה ממאמרו של הרב ד"ר אליהו רחמים זייני על פרשת תזריע-מצורע בספר ויקרא. זייני טוען כי בפרשה זו, שזירת הקודש בחול והחול בקודש מקבילה לחיי היומיום שבהם אנו חווים עליות ומורדות. קשה לדבר במונחים מציאותיים על טהרה מכיוון שתמיד כל שמחה מהולה בעצב, כל אושר נמהל בכאב. לפי זייני, מסיבה זו החלוקה (הלכאורה שרירותית) בין טמא וטהור נועדה להעביר את המסר כי לא כל דבר טבעי הוא בהכרח טוב ויש צורך בהתערבות אנושית כדי לטייב אותו (זייני מביא כדוגמה את מצוות המילה). דברים אלו על ערבוב הקודש בחול ועל השמימיות עם הפעולה האנושית, מחזירים אותנו שוב לאוסף הציוויים של פרשיית התורה שבה פתחנו את הלימוד, האורגת קודש בחול, טומאה עם טהרה, גוף ורוח- תחת הכותרת 'קדושים תהיו'.

אופן הלימוד:
הערה למנחה: הנושאים בדף הלימוד מחולקים לשניים: החלק הראשון עוסק במושג 'קדוש' והחלק השני עוסק במונחים 'טהור' ו'טמא'. ניתן ללמוד את כל הדף ברצף, כפי שיתואר בהמשך, וניתן גם לחלק את הדף לשני מפגשי לימוד. החלטה זו תלויה בידע הקודם של חברי קבוצת הלימוד, בזמן המוקצב ללימוד ובשיקולי המנחה.

פתיח (רבע שעה): נפתח את הלימוד סביב ביטויים הקשורים במונחי הקדושה הטומאה והטהרה. נציג את הביטויים הבאים (על לוח או על כרטיסיות שיפוזרו במרכז מעגל הלימוד):
- קדושת הארץ
- טיהור הנפש
- טמא שפתיים
- תשמישי קדושה
- טוהר הנשק
- קדושים וטהורים
נשאל:
•	מהי המשמעות של קדושה, טומאה וטהרה מתוך ביטויים אלה? האם 'טהור' ו'קדוש' הן מילים נרדפות? האם 'טהור' ו'טמא' הן מילים מנוגדות?
•	מה הופך חפץ, אדם או מקום לקדוש/ טמא/ טהור?
•	האם קדושה/ טומאה/ טהרה הם מצבים קבועים או דינמיים?

לאחר הפתיחה נציג את נושא הלימוד ונחלק את הדפים (אפשר לקרוא ביחד את פרשיית 'קדושים תהיו')
לימוד (שעה): מומלץ ללמוד את המקורות בחברותא. על המנחה לעבור בין קבוצות הלימוד, לחדד נושאים ולעורר דיון.
אסיף (רבע שעה): בתום הלימוד נחזור לקבוצה ההתחלתית ונציף נושאים שעלו במהלך הלימוד:
•	לאור הידע האישי שלכם והקטעים שקראתם: מהי קדושה?
•	מדוע מקושרת קדושה דווקא עם התרחקות מהעריות?
•	באילו מצבים קדושה היא מוּלדת ובאילו מצבים היא נרכשת?
•	מהי המשמעות של שזירת קודש וחול, ארציות ושמימיות בפרשיית 'קדושים תהיו'?
•	מדוע טומאה מקושרת דווקא עם מין, מוות ואכילה (מה יכול להיות משותף להם)?
•	כיצד הייתם מגדירים את היחס שבין המושגים 'קדוש','טמא' ו'טהור'?
•	מה טמא בעיניכם?
•	מה טהור בחייכם?
•	מה קדוש לכם? את מה אתם מקדשים?