הצעה ללימוד
פתיחה: בית המדרש שלנו
כהכנה ללימוד, נפתח בסבב בין המשתתפים ביחס לתחושות ולמחשבות שיש להם בתוך בית המדרש ובמהלך הלמידה. נשאל: 
•	איזה אופי הייתם רוצים שיהיה לבית המדרש שלנו?
•	מה אתם מצפים שיקרה במהלך הלימוד, ומה אתם מצפים שיקרה לכם בעקבות הלימוד?
•	מה לא הייתם רוצים שיקרה לכם במהלך הלימוד בבית המדרש? 
•	נסו לכתוב לעצמכם 'תפילת בית מדרש' פרטית, המכילה את הבקשות שיש לכם עם כניסתכם לבית המדרש. 
לימוד בחברותא:
תפילת בית המדרש – ר' נחוניה בן הקנה (1)
אנו ממליצים לחלק את הלימוד בחברותא לשני שלבּים: בשלב הראשון נקרא את שתי הגרסאות של תפילת רבי נחוניה בן הקנה, מתוך התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי; בשלב השני נקרא את הטקסט של הרב אליהו בקשי דורון.
ר' נחוניא בן הקנה היה תנא בן הדור השני. הוא חי בתקופת בית שני, ונפטר סמוך לחורבן. במשנה ובתלמוד הובאו בשמו שמועות מעטות, ובדורות מאוחרים יותר ייחסו לו חיבורים רבים, כגון: הפיוט 'אנא בכוח', וחיבורים קבליים שונים (ספר הבהיר, ספר הפליאה, ספר הקנה ועוד). תלמידו המובהק היה ר' ישמעאל, ולו העביר את שיטתו לדרוש את התורה ב"כלל ופרט" - שיטה המתמקדת ביחסי הכללים והפרטים המפורשים בכתוב, והרומזים על מה שלא כתוב בהם. 
תפילת בית המדרש של רבי נחוניא בן הקנה מופיעה בשתי גרסאות שונות בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי. התפילה מכילה שלושה חלקים עיקריים: א. תמיהה על התפילה של רבי נחוניא בן הקנה לפני ואחרי הכניסה לבית המדרש; ב. נוסח התפילה טרם הכניסה לבית המדרש; ג. נוסח התפילה לאחר השהות בבית המדרש.
התלמוד הבבלי שואל: "מה מקום לתפילה זו?" כלומר: מדוע צריך להתפלל לפני הכניסה לבית המדרש, האם הוא מקום מסוכן?! תשובתו היא שר' נחוניא בן הקנה התפלל שלא תיפול טעות בלימודו, שתגרום לחבריו לצחוק עליו ולשמוח בכישלונו (על פי פירושו של רש"י למילים "ולא אכשל"). כמו כן הוא מבקש שלא יקרה מצב הפוך שהוא ישמח לאידו של אחד מחבריו שיטעה או ייכשל בלימודו. הוא גם מתפלל שלא יטמא את הטהור ולהפך, ולא יגרום לשיבוש התורה. ביציאה מבית המדרש מודה ר' נחוניא על כך שזכה לשבת בתוך בית המדרש וללמוד תורה, ולא להיות בחברת "יושבי הקרנות" העסוקים בשיחה בטלה, אינם לומדים תורה ולכן גם לא מקבלים שכר על לימודה. 'יושבי הקרנות' על פי פירושו של רש"י, הם החנוונים והרוכלים, העוסקים אמנם בחומר, אך הם המאפשרים את קיומו של בית המדרש, שכן "אין תורה בלי קמח". הטון העולה מחלק זה של התפילה הוא של שמחה לאיד ובוז לאנשי הכפיים. 

התלמוד הירושלמי פותח גם הוא בשאלה, אולם נוסחה שונה: "מה טיבה של תפילה זו"? כלומר, מה מהותה של התפילה. השאלה מבוססת על הבנת הצורך בתפילה, ומבקשת רק לברר את מהותה ואת התפיסה המסתתרת בה. גם נוסח התפילה שונה מעט מן הנוסח המופיע בבבלי. התפילה נפתחת במילים "יהי רצון מלפניך ה' אלוהיי ואלוהי אבותיי". התוספת מבטאת קשר למסורת, וחיבור לשרשרת הדורות. בנוסף מבקש רבי נחוניא שלא יקפיד על חבריו, ושחבריו לא יקפידו עליו בענייני הלכה, וכן הוא מתפלל על כל לומדי בית המדרש שלא יעשו טעות בלימודם. התפילה נאמרת בלשון רבים, ומעידים על תפיסה של "אנחנו", ולא של "אני" מול "הם". מתפילה זו מצטייר הלימוד כמשימה המשותפת לכלל התלמידים, כיצירה משותפת. גם טעות אם תארע, תגרום לבושה מול הקב"ה ולא מול החברים. הלימוד בבית המדרש עוסק בטמא ובטהור, באסור ובמותר. התפילה ביציאה מבית המדרש מבטאת תודה על הזכות לשהות בבית המדרש ולא ב"בתי תרטיות ובתי קרקסיות" [=התיאטרון והקרקס], ובכך הניגוד ללומדי בית המדרש אינם יושבי הקרנות ואנשי המלאכה, אלא התרבות היוונית השלילית. 

הרב בקשי דורון מקשה כמו הבבלי על הצורך בתפילתו של ר' נחוניא בן הקנה: איזה מקום יש לתפילה לפני כניסה לבית המדרש? הרי ידע נקנה ביגע ובעמל של הלומד, ומדוע שיזדקק לעזרה משמים? כל שהוא זקוק לו הוא כישרון ומוטיבציה.  מכאן, שהבקשה אינה על הצלחה, הבנה וזיכרון אלא על דברים שאינם תלויים באדם - בקשת סיוע מן האל לשפר את מידותיו של הלומד ולכוון אותו לאמת שבתורה. לא די ללומד בשכל חריף, הוא זקוק גם לעזרת שמים כדי שהלימוד יתאים להלכה. בהקשר זה מזכיר הרב בקשי את הסוגיה בתלמוד הבבלי, מסכת ערובין (דף יג, עמוד ב) המתארת את המחלוקות בין בית הלל לבית שמאי, שיצאה בת קול וקבעה: "אלו ואלו דברי אלוהים חיים הן, והלכה כבית הלל!" מפני מה זכו בית הלל שההלכה תקבע על פיהם? "מפני שנוחין ועלובין היו ושונין דבריהן ודברי בית שמאי", כלומר הלימוד בבית המדרש של בית הלל היה מלווה בכבוד ובסובלנות כלפי האחר ובמידות טובות.
בהמשך עומד הרב בקשי דורון על ההבדל בנוסח שבין התלמוד הירושלמי לבבלי: לפי הירושלמי, ההקפדה על החברים הלומדים היא שמובילה לטעות ולכישלון בלמידה; ולפי הבבלי, הטעות בלמידה מביישת את התלמיד בפני חבריו. מדובר בשתי תפיסות עולם שונות: לפי הירושלמי, מחלוקת בין הלומדים, המבטאת אמיתות שונות שלהם, מכשילה את הלימוד ומרחיקה את האמת. הלומד מדומה למדבר, מקום ניטרלי שאינו שייך לאף אחד (מומלץ לעיין במקורות הבאים, המדמים דווקא את התורה למדבר: מכילתא דרבי ישמעאל, מסכתא דחדש יתרו, פרשה א' [מהדורת הורביץ- רבין] ובמדבר רבה [וילנא], פרשה א', ז'. המדרשים מציירים את התורה כשטח הפקר, אשר אינו שייך לאף אדם ולכן כולם מוזמנים לדרוך ולצעוד בו). כאשר יש מחלוקת בין הלומדים, כל אחד מהם מנכס את התורה לעצמו – מה שמסכן את הלימוד על פי ר' נחוניא בן הקנה – ולכן הוא מבקש בתפילתו שהתלמידים יהיו 'נקיים' מאינטרסים אישיים בלימוד. כאשר הלימוד והידע אינם נועדים לטפח את האגו של הלומד, מתגלה האמת, הקב"ה מראה ללומד את הדרך להגיע אליה, ומתבטלות המחלוקות
סיכום: למידה כשינוי
בסיום הלימוד בחברותא נתאסף לדיון קצר ונעלה את התובנות של הלומדים מן הלימוד.
נקרא יחד את המשך דבריו של הרב בקשי דורון על תפילת היציאה מבית המדרש. לימוד התורה מוגדר כשינוי מהותו ותכליתו של הלומד, בדומה להגדרות של תיאוריות למידה שונות המגדירות את הלמידה כשינוי המתחולל במצבו של התלמיד. על כן, ביציאה מבית המדרש מודה הלומד על שהוא אינו בין יושבי הקרנות שאינם לומדים תורה. ומדוע יש לומר תפילה זו בכל פעם שיוצא התלמיד מבית המדרש? לכאורה די באמירתה פעם אחת? התשובה לכך היא, שבכל כניסה לבית המדרש מתחולל שינוי בלומד, ועל כך הוא מודה בכל פעם מחדש. ההבדל בינו לבין יושבי הקרנות הולך וגדל, כיוון שמהותו ועצמיותו מתפתחות עוד ועוד.