נשים במגילת רות
דף 1 - נעמי שבה הביתה
כתבה: תמי לוז-גרבר, "ניגוני נשים" – המדרשה באורנים

מטרות הלימוד:
התוודעות למסעה האישי של נעמי שבו היא זוכה להתחדשות ולתחושת שייכות. נעמי יצאה מביתה מלאה ושבה אליו ריקה, אולם היא זוכה ב"יורש" והקהילה עוטפת אותה מחדש.  
נעמי – אשה היורדת עם משפחתה מבית לחם לשדי מואב. היא יוצאת עם בעלה, שני בניה ונכסים רבים. לאחר שנים שבהן היא ירדה מנכסיה, איבדה את בעלה ואת שני בניה היא חוזרת לבית לחם. נעלה את השאלות: מהם הכוחות המניעים אותה לשוב לבית לחם, מה היא מצפה למצוא שם ואלו כוחות עומדים לרשותה. רבות מהשאלות האלה נשארות שאלות פתוחות במגילה. המדרשים והשיר מוסיפים נדבך, אולם כל אחד מאתנו יכול להוסיף את פרשנותו למסעה של נעמי. 
מסע נעמי הוא מסע של אשה המתמודדת עם קשיי החיים: אלמנות, שכול וירידה מנכסים. דבקותה בחיים מדביקה אליה את כלתה רות, הבוחרת לשוב עמה אל בית לחם. המסע מצליח. בעקבות לידת הבן של רות ובעז נעמי זוכה להתחדשות, ל"יורש", כפי שאומרות השכנות: "בן יולד לנעמי". הקהילה שבה ועוטפת את נעמי. תהליך זה יכול להוות השראה לנשים במשבר ולעודדן לצאת ל"מסע אישי" ולגלות משמעות חדשה בחיים.

עזר למנחה
רקע על מגילת רות: המשפט הפותח את המגילה, "ויהי בימי שפוט השופטים", מייחס את המגילה לתקופת השופטים, דורות אחדים לפני תקופת המלוכה. רשימת יוחסין אשר לפיה דוד המלך הוא מצאצאי רות ובעז חותמת את המגילה. המגילה מספרת סיפור. אפשר למצוא בה רעיונות רבים הנובעים מהסיפור, כגון: ירידה מן הארץ, נישואין עם נשים נוכריות, גיור, דאגה לעניים - לקט פאה ושכחה, ייבום, גאולה ועוד.
פמיניזם במגילה: מגילת רות נקראת על שם דמות נשית. רות – האישה המואבייה שהתגיירה והפכה לסמל בדבריה: "עַמֵּךְ עַמִּי וֵאלֹהַיִךְ אֱלֹהָי" (רות פרק א פסוק טז). הדמויות הבולטות במגילה הן נשים: נעמי, רות וערפה. המגילה משקפת קולות נשיים בעצם הבאת קולן של השכנות: "וַתֹּאמַרְנָה הֲזֹאת נָעֳמִי" (רות פרק א פסוק יט) "וַתִּקְרֶאנָה לוֹ הַשְּׁכֵנוֹת שֵׁם" (רות פרק ד פסוק יז). זהו סיפור על יחסים בין נשים, ובעיקר יחסי נעמי ורות. מתוארת אחוות נשים ושותפות גורל - הן תומכות זו בזו, מתמודדות יחד, שורדות יחד ומצליחות יחד. שליחתה של רות לגורן באישון לילה היא תחבולה נשית ל"תפיסת חתן וגואל", והן פועלות יחד לגאולתן.
מהלך הלימוד
•	פתיחה: מליאה 
קריאת המגילה משמשת פתיחה ללימוד המרכזי שהוא לימוד השיר והמדרשים. אם  הקהל אינו מכיר את המגילה אפשר לתת רקע קצר על המגילה ולחלק לחברותות ללימוד מעמיק יותר של המגילה כולה, אולם אז השיעור יתארך ויש לתכנן את המהלך הכולל מחדש. 
אם הקהל מכיר את המגילה רצוי להציג בקצרה את סיפור המגילה על ארבעת פרקיה, אשר מגוללים את סיפור שיבתן של רות ונעמי, איסוף השיבולים בשדה בעז, פיתויו של בעז בלילה, גאולת רות, נישואי רות ובעז והולדת עובד. אפשר להדגיש את החלקים שהלימוד יפסח עליהם: היחסים בין בעז לרות. 

•	חברותות:
החברותות הן קבוצות קטנות הלומדות במשותף טקסטים על סמך הידע של המשתתפים ועל פי הבנתם. 
נלמד בחברותות את פרק א של המגילה וחלק מפרק ד. את מרב הזמן נקדיש ללימוד השיר והמקורות המלווים אותו. בדף הלימוד מופיעים פרקי המגילה הרלוונטיים. אחרי כל פרק יש כמה שאלות שמטרתן לעורר את תשומת הלב לעניינים בפרק. 

1. לימוד פרק א של מגילת רות 
פרשנות:
משפחת אלימלך היא משפחה בעלת נכסים. עקב הרעב בארץ המשפחה יורדת לארץ מואב. לזוג אלימלך ונעמי שני בנים, מחלון וכיליון. המשפחה מתמקמת במואב ונשארת שם עשר שנים. במהלך אותן שנים מת האב והבנים נישאים לנשים מואביות. אסון לא מוסבר פוקד את המשפחה ושני הבנים מתים אף הם. נותרות שלוש אלמנות - נעמי ושתי כלותיה, רות וערפה. נעמי מחליטה לחזור לארץ. כלותיה רוצות להתלוות אליה. נעמי משכנעת את ערפה לוותר ולשוב אל בית אמה, ואילו רות ממשיכה אתה. הסיבות להחלטות הללו אינן מפורטות ונותר מקום למדרשים ולפרשנויות. האם קיוותה נעמי לחזור ולמצוא דרך לגאול את אדמת המשפחה שנותרה בארץ? האם סיפרה זאת לכלותיה? האם ההחלטה שלהן הייתה מושפעת משיקולים כלכליים? מה היה בנעמי שגרם לכלותיה לרצות לדבוק בה? ועוד שאלות רבות וכל אחת נוסכת אור שונה על הטקסט כולו.
אנשי בית לחם נדהמים לראות את נעמי חוזרת ממואב ברגל, עטויה בלויי סחבות. נעמי, שהייתה ממשפחה מכובדת ועמידה, חוזרת בבלי כול. עשר השנים הותירו בה את רישומן לרעה. 
נעמי שבה לארץ ונאלצת להתקיים משיירים שמותירים לעניים. האם זה רק מזל שהוביל את רות אל שדה בעז או שמא נעמי משכה בחוטים וחוללה את העלילה מתחילתה ועד סופה? מה היה סופה של נעמי לו שבה אל בית לחם ורות איננה עמה? האם הייתה מצליחה לגאול את אדמותיה? נעמי אומרת לכלותיה "זָקַנְתִּי מִהְיוֹת לְאִישׁ" (רות פרק א, פסוק יב).

2. לימוד פרק ד' של מגילת רות 
פרשנות:
בפרק זה מגיעה העלילה אל סופה הטוב. בפרק ג מתואר ביקורה של רות בלילה, בגורן של בעז, והבטחתו לגאול אותה. בפרק ד בעז יוצא אל שער העיר כדי לבצע את הגאולה. בעז צריך לגרום לגואל הקרוב ממנו לוותר על הגאולה. כל העם והזקנים מברכים את הזוג ואומרים "יִתֵּן ה' אֶת הָאִשָּׁה הַבָּאָה אֶל בֵּיתֶךָ כְּרָחֵל וּכְלֵאָה אֲשֶׁר בָּנוּ שְׁתֵּיהֶם אֶת בֵּית יִשְׂרָאֵל" (רות פרק ד, פסוק יא). הברכה נמשכת, ומתוארת התערבות אלוהית ורות הרה ויולדת בן. השאלות העולות מן הקטע הן: מדוע לא כתוב שבעז ידע את רות ותהי הרה... מדוע הייתה צריכה להיות כאן התערבות אלוהית? מדרשי חז"ל משלימים את הפער הזה בעלילה על ידי שקובעים שרות ובעז היו שניהם זקנים וכל ההתרחשות הייתה בדרך נס. העובדה שהילד שנולד הוא אבי שושלת דוד המלך מעצימה את הברכה שבחיבור הזה. נעמי זוכה לעדנה. בזכות התינוק הזה היא זוכה להתקבל שוב בקהילה. השכנות מייחסות את התינוק לה. היא זוכה בבן ממשיך למשפחתה. השכנות, בעלות כח והשפעה, הן שנותנות שם לתינוק.

3. לימוד שיר מודרני המלווה במדרשים
השיבה הביתה, אסתר אטינגר, מתוך: חיי בורגניים להפליא, הוצאת עם עובד, 1968 

לימוד השיר יכול להיעשות בחברותות או להוביל את סיכום הלימוד כולו.
אפשר לתת למשתתפים את השיר בלי המקורות הנוספים, לקריאה "יחפה", ואחרי כן, במליאת הסיכום, עם דברי הסיכום של המנחה לחלק את פריסת המקורות הנרמזים בשיר.
אפשרות נוספת היא לתת למשתתפים ללמוד את השיר עם המקורות הנוספים, מתוך התייחסות לשאלה מה תורמים המקורות להבנת השיר. לימוד זה יאפשר העמקה במכלול. 

את השיר "השיבה הביתה" כתבה אסתר אטינגר, משוררת, סופרת ומבקרת ספרות. 
השיר עשוי כמעשה תשבץ של פסוקים מהמגילה ומעלה הרמזים למקורות נוספים. 
מצורף השיר עם מראי המקומות. המשוררת משתמשת במקורות כדי להוסיף קול לנעמי, להשלים קול שנעדר במגילה, לתאר את התמודדותה עם השיבה הביתה, לתאר את כאביה תלאותיה והחסד שזכתה בו.

פרשנות:
הבית הראשון מתאר את יציאתה של נעמי למסע השיבה אל ארץ ישראל. השיר פותח ברגע שבו התממשה הגאולה: הולדת הילד. נעמי קוראת לרגע הזה: חסד. רק עם הילד בזרועותיה היא יכולה לתאר את המסע המסכם של חייה. השיר לא מתאר את ההגעה למואב, את המשפחה, את החיים במואב או את האבדן אלא רק את מסע השיבה. 
היציאה למסע לפי השיר נובעת מרעב. לא הרעב הפיזי שהוריד את המשפחה למואב אלא "רָעָב אַחֵר קָם חָזָק מִן הַבּוּשָׁה". לא מוסבר מהו הרעב הזה או למה היא רעבה בדיוק אבל הוא מתואר כדחף חזק ובלתי נשלט.
הבית השני בשיר מתאר את הצד הפיזי של המסע: עוניין של רות ונעמי, הסמרטוטין ורגליהן היחפות.
הבית השלישי מתאר את תחושת האחריות של נעמי כלפי רות. רות סומכת עליה ונאחזת בה, אבל נעמי מרגישה עצמה "אִשָּׁה שֶׁזְּמַנָּהּ עָבַר", אשה שאיבדה את נשיותה ואת זכותה למילות אהבה. 
הבית הרביעי מתאר את דבריה של נעמי לרות לקראת הגעתן: איש אינו מחכה לנו. אין לנו בית לחזור אליו, ועם זה נעמי שבה הביתה. המושג "בית" מקבל משמעות רחבה יותר, ממקום פיזי למקום של שייכות תודעתית.
הבית החמישי מציג את רות כמודל לבעלת תשובה. "כִּי אַתְּ מִן הַשָּׁבִים הַנִּצְחִיִּים". היכולת של רות לשוב לבית לחם ולמצוא שם בית, להרגיש בבית. זאת נקודת האחיזה של נעמי. 
הבית השישי מזכיר שוב את ה"חסד": דבקותה של רות בנעמי והצטרפותה למסע, והחסד שחז"ל מיחסים למהלך זה - ויתורן של רות וערפה על כתובתן. "חֶסֶד שֶׁנָּפַל כְּאוֹר לַאֲפֵלַת חֶדֶר". חסד היחד הנשי והגשמתו על ידי הגאולה המשותפת, גאולתה של רות וגאולתה של נעמי, גאולת האדמות והשבת הכבוד למשפחת אלימלך.
הבית האחרון משתמש במטפורה חזקה הביטוי: "אַתְּ מוֹשֶׁכֶת הַזֶּרַע" מעלה את תמונת הזורע ההולך ועל כתפיו שק הזרעים שממנו משליך את הזרעים אל האדמה החרושה. השק נקרא: "משך הזרע". כמו שהזורע לא יודע מה יקצור ובכל זאת הוא הולך ובשקו ההבטחה ליבול, כך רות היא ההבטחה לדור שיוצא ממנה והלאה. מעניין השימוש במטפורה במקרה זה גם עקב העובדה שהגבר הוא בעל הזרע.

4. לימוד המקורות הנלווים לשיר
השיר "השיבה הביתה" עשוי כפסיפס של ציטוטים ומקורות השראה. לימוד המקורות תפקידו לתמוך בהבנת השיר. אין צורך להבין וללמוד את כל המקורות כשלעצמם. מרבית המקורות לקוחים ממדרש רות רבה שנערך במאה השמינית לספירה. ספר מדרשים ערוך על פי רצף הפסוקים במגילה. מצורפים דברי הסבר קצרים על המקורות, אפשר כמובן להרחיב ולפרש את המדרשים בדרכים רבות ולהבין את משמעותם.
מקור 1: מהמגילה. תיאור הקשר הנרקם בין נעמי לבנה של רות, שהיא רואה בו נכדה. 
מקור 2: "וַתֵּלַכְנָה בַדֶּרֶךְ". שלושה מדרשים על מהות ההליכה בדרך: (א) הן הלכו ביום טוב, כלומר חיללו חג. (ב) הוצרה עליהן הדרך, כלומר הדרך הייתה צרה או מלאת צרות. (ג) ההליכה מרמזת על עיסוק בהלכה. בדרך לימדה נעמי את רות הלכה.
מקור 3: "כִּי שָׁמְעָה". העלאת סברות באשר לדבר שעורר את נעמי לקום ולשוב לבית לחם. הרוכלים העבירו את השמועה שתם הרעב בארץ.
מקור 4: "וַתֵּהֹם כָּל הָעִיר", בירור: איך קרה שכל העיר התכנסה? הדרשנים מעלים שתי אפשרויות: (א) קשורה בעצם הקציר שנעשה ברוב עם. (ב) חתונה של אישיות חשובה ברוב עם.
מקור 5: "הֲזֹאת נָעֳמִי?", בירור: מה עורר את תמיהתן של השכנות? עד כמה השתנתה נעמי בעשר השנים הללו? נעמי, שהיו לה מנעלים ובגדים יפים ופניה האדימו מרוב מאכל ומשקה נראית כיום ענייה בבלויי סחבות.
מקור 6: עיסוק בחוקי הייבום; אשה שנישאה ולא נולד לה בן, חובה על אחי בעלה לשאתה והבן הנולד נקרא על שם האח המת. נעמי אומרת שהיא זקנה ולא ייוולדו לה בנים, וגם אילו ייוולדו - האם נכון לכלותיה להמתין עד שיגדלו ובינתיים להישאר עגונות, כלומר אסורות לכל גבר אחר? נעמי רוצה לשחרר את ערפה ואת רות מהחובה להוליד בן על שם בניה המתים.
מקור 7: "וַיָּמָת אֱלִימֶלֶךְ אִישׁ נָעֳמִי", בירור: לשם מה כתוב "איש נעמי", שהרי אם כתוב וימת אלימלך ברור שמדובר בבעלה של נעמי. יש כאן פירוט עודף המעורר את הדרשנים לדרוש מה משמעות מות האיש לאשתו – במותו, היא החסרה אותו ביותר. 
מקור 8: "וַתִּשָּׁאֵר הָאִשָּׁה". העובדות - נעמי נותרה בלא בעל ובלא בנים. השימוש בפועל "ותישאר" מעורר בדרשנים את המילה שיירי שיירים. כלומר – מה נשאר לה?
מקור 9: "מְלֵאָה הָלַכְתִּי". המדרש מפרש את המלאות של נעמי בשתי דרכים: (א) היו לה בנים ובנות (ב) היא הייתה מעוברת ומלאה. 
מקורות 10: פירוט ההופעות של המילה חסד במגילה.
מקור 11: הרמב"ם מציב שתי תפיסות לשאלה מהו חסד. להיטיב עם מי שראוי שניטיב עמו או דווקא להפך, להיטיב עם מי שאינו ראוי לכך.

מורה נבוכים, רמב"ם, חלק ג, פרק נג 
זה הפרק כולל פרוש עניני שלשה שמות שהוצרכנו לפרשם, והם - 'חסד ומשפט וצדקה':
וכבר בארנו בפרוש 'אבות', ש'חסד' ענינו - הפלגה באי זה דבר שמפליגים בו. ושמשו בו בהפלגת גמילות הטוב יותר. וידוע שגמילות הטוב כולל שני ענינים, האחד מהם - לגמול טוב מי שאין חוק עליך כלל, והשני - להיטיב למי שראוי לטובה יותר ממה שהוא ראוי. ורוב שימוש ספרי הנבואה במלת 'חסד' הוא בהטבה למי שאין לו חוק עליך כלל. ומפני זה כל טובה שתגיע מאתו ית' תקרא 'חסד' - אמר, "חסדי יי אזכיר". ובעבור זה זה המציאות כולו - רצוני לומר, המצאת האלוה ית' אותו - הוא 'חסד' - אמר, "עולם חסד יבנה" - ענינו, 'בנין העולם חסד הוא'. ואמר ית' בסיפור 'מדותיו', "ורב חסד":
ומלת 'צדקה' היא נגזרת מ'צדק', והוא היושר, והיושר הוא - להגיע כל בעל חוק לחוקו ולתת לכל נמצא מן הנמצאות כפי הראוי לו. ולפי הענין הראשון לא יקראו בספרי הנבואה החוקים שאתה חייב בהם לזולתך, כשתשלמם, 'צדקה' - כי כשתפרע לשכיר שכרו או תפרע חובך - לא יקרא זה 'צדקה'. אבל החוקים הראויים עליך לזולתך מפני מעלת המדות, כרפואת מחץ כל מחוץ, יקרא 'צדקה' - ומפני זה אמר בהשבת המשכון, "ולך תהיה צדקה" - כי כשתלך בדרך מעלות המדות כבר עשית צדק לנפשך המשכלת, כי שילמת לה חוקה. ומפני הקרא כל מעלת מדות 'צדקה' - אמר, ,והאמין ביי, ויחשבה לו צדקה" - רצוני לומר, מעלת האמונה; וכן אמרו ע"ה, "וצדקה תהיה לנו - כי נשמור לעשות וגו'":
אבל מלת 'משפט' היא לשון במה שראוי על הנדון - יהיה זה חסד או נקמה:
כבר התבאר ש'חסד' נופל על גמילות חסד גמור ו'צדקה על כל טובה שתעשה אותה מפני מעלת מדות - להשלים בה נפשך, ו'משפט' - פעמים שתהיה תולדתו נקמה, ופעמים שתהיה טוב:
וכבר בארנו בהרחקת התארים, כי כל תואר שיתואר בו האלוה ית' בספרי הנביאים הוא תואר מעשי - והיה, לפי המציאו הכל, נקרא 'חסיד'; ולפי רחמיו על העניים - רצוני לומר, הנהגתו בעלי חיים בכוחותיהם - יקרא 'צדיק'; ולפי מה שיתחדש בעולם מן הטובות המצטרפות ומן הרעות הגדולות המצטרפות, אשר חיב אותם הדין הנמשך אחר החכמה, יקרא 'שופט'. והנה נכתבו ב'תורה' אלו השלושה שמות, "השופט כל הארץ", "צדיק וישר הוא", "ורב חסד":
מקור 12: "חֶסֶד כַּאֲשֶׁר עֲשִׂיתֶם עִם הַמֵּתִים וְעִמָּדִי". הדרשנים אינם מסתפקים ברעיון המטפורי של עשיית חסד, והם מרחיבים ומפרטים את החסד שעשו הכלות: עם המתים – שטיפלו בקבורתם, ועם נעמי – שוויתרו על כתובתן, כלומר על הזכויות הבסיסיות שהיו להן.
מקור 13: "מגילה זו". הדרשנים מנסים לברר את תכליתה של מגילת רות. היא לא מציבה הלכות של טומאה וטהרה, אין בה פירוט חוקים אלא היא מספרת סיפור שמושתת על חסד.
מקור 14: שיר המעלות, "נֹשֵׂא מֶשֶׁךְ הַזָּרַע". בשיר המשוררת מחליפה תפקידים ומתארת את האישה כמושכת הזרע. היא זו שמושכת את זרעי החיטה ומצליחה ללקט די אוכלן, והיא זו שמושכת את זרע בעז ויולדת בן. השימוש המטפורי במינוח קונקרטי זה מעשיר את השיר.

•	סיכום השיר והיחידה כולה:
השיר מתאר מסע פיזי ורגשי שנעמי יצאה אליו בלי ודאות וברעב גדול. המסע הסתיים בלידת תינוק. לידת התינוק היא חסד, חסד עם נעמי אשר זוכה שוב לכבוד ומעמד, חסד עם רות שזוכה ללדת בן, וחסד עם משפחת אלימלך כולה. השיר משתמש בכל מיני מקורות כדי להשלים פערים בעלילת המגילה ולרקום תמונה שלמה של המסע הזה. המסע שמציג סוגים שונים של רעב, פיזי ונפשי, רעב לשייכות ולקרבה. מסע שבמהלכו נעמי מגדירה עצמה אשה שעבר זמנה, אבל הולכת עם אשה שהיא מהשבים הנצחיים, ויחד הן נגאלות.   
הטקסט התנ"כי מפרט את פרטי הקשר שנוצר בין רות לבעז, החל ממפגשם בשדה, הלילה בגורן, הגאולה והולדת הבן. אולם הטקסט משאיר פערים רבים בעלילה המתארת את שעובר על נעמי. המדרשים והשיר באים להרחיב את הסיפור על אשה מבוגרת ומפוכחת, אשר איבדה את כל מה שהיה לה בחיים ובונה את עצמה מחדש. 
מהלך לימודי זה יכול לשמש השראה להתחדשות לאנשים אשר איבדו יקרים להם והם מחפשים דרך.