הצעה ללימוד

פתיחה: מה זוכרים ומדוע?
זיכרון קולקטיבי הוא תמיד זיכרון של משהו, והוא תמיד גם זיכרון לשם משהו, הוא שילוב של העבר שאותו זוכרים, ושל העתיד שאותו רוצים לעצב לאור זיכרון העבר. תכלית הזיכרון מכוונת להווה ולעתיד, והיא הקובעת את ה'איך' – כיצד זוכרים וכיצד מעצבים את הזיכרון. התכלית נותנת משמעות לזיכרון. כך למשל, אנו זוכרים את שעבוד מצרים (גם) כדי שלא נלחץ את הגר בתוכנו. התשובות לשאלות מה זוכרים ומהי מטרת הזיכרון אינן פשוטות ואינן מובנות-מאליהן. תמיד קיימת הבניה של הזיכרון, המשקפת את הערכים, תפיסת המציאות, התקוות והאמונות שאותם רוצה החברה לחזק. 
•	מה אתם זוכרים בימי הזיכרון לחללי מערכות ישראל?

לימוד בחברותא: "בינו נא מורדים" לרבי דוד בוזגלו
הפיוט "בינו נא מורדים" של רבי דוד בוזגלו עוסק בזיכרון. אף שהוא נכתב במאה העשרים, הוא שונה משירי הזיכרון המוכרים לנו הן בנושאים העולים בו והן בשפתו. נלמד את הפיוט בחברותא ונשאל את עצמנו שאלות על הזיכרון הישראלי. לצד הפיוט מופיעים פירושים שנועדו לסייע בלימוד (הפירושים והמקורות לקוחים מאתר "פיוט" ועוד). לאחר הלימוד בחברותא, נתכנס בקבוצה ונדון בתובנות שעלו בקרב המשתתפים. 
שאלות לדיון בקבוצה
•	מדוע צריך לזכור את בריאת האדם והעולם?
•	מי צריך לזכור את בריאת האדם?
•	האם לדעתכם "בינו נא מורדים" מתאים ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל? 

לימוד מונחה בקבוצה: שתי דרכים לזכור

למנחה: מומלץ לקרוא את הקובץ המצורף בו יש ניתוח של מילות השיר "באב אל ואד" והלחן, של אריאל הירשפלד.

נקשיב ללחן הפיוט "בינו נא מורדים" בביצוע חיים לוק, מתוך אתר פיוט: http://www.piyut.org.il/tradition/351.html?currPerformance=400. המשתתפים יזהו על נקלה כי לחן הפיוט הוא אותו הלחן של השיר "באב אל ואד" שכתב חיים גורי לאחר מלחמת השחרור.

נקרא את שירו של חיים גורי ונשאל: 
•	מה מבקש המשורר לזכור בשיר "באב אל ואד"?
השיר "באב אל ואד" מבקש להילחם בשכחה, באדישות. "לנצח זכור נא את שמותינו". שיר זה הפך לסמל מרכזי באתוס הישראלי של הזיכרון. 
•	מדוע כתב ר' דוד בוזגלו את הפיוט שלו דווקא לפי הלחן של באב אל ואד?
•	האם שני השירים מנוגדים זה לזה או משלימים זה את זה? האם נוצר ביניהם דיאלוג?
לאחר הדין נקרא דברים שכתב ד"ר מאיר בוזגלו, בנו של הרב דוד בוזגלו, בניסיון להסביר מדוע חש אביו צורך לכתוב מילים אחרות לשיר. 

סיכום: מה שוכחים כשזוכרים?
המילים החדשות שכתב הרב בוזגלו לשירו של חיים גורי, מתכתבות עם אתוס הזיכרון הישראלי ומציעות חלופה אחרת, יהודית יותר, לעיצוב הזיכרון. אפשר להבנות את זיכרון העבר הקרוב בשתי דרכים: האחת, להעמידו בתוך רצף הזיכרון היהודי, וכחלק ממנו; השנייה, להעמידו בטריטוריה נפרדת, ישראלית.
מעניין לשאול מה מבקש כל שיר לזכור, ומה הוא 'שוכח'? תשובה על כך נראה  בקטע האחרון במאמרו של מאיר בוזגלו, הטוען כי השיר "באב אל ואד" 'שוכח' את יהדותו. הוא שוכח גם את האויב, את ההקשר ההיסטורי הקונקרטי, ומזכיר רק את הנופלים, שאותם יש להנציח. זהו זיכרון פרטני ואישי ("ואני זוכר אותם אחד אחד"), אך הוא זיכרון לטווח קצר (כי הדור הבא כבר לא יזכור אותם אחד אחד). לעומת זאת, הזיכרון שמבקש להטמיע בנו השיר "בינו נא מורדים" הוא בתוך הקשר רחב ולטווח ארוך: עד בריאת האדם. שפת הפיוט מעוררת גם היא את הזיכרון באמצעות הזיקה למקורות יהודיים מסורתיים. זיכרון לטווח ארוך מרחיב את הפרספקטיבה, וכולל בתוכו גם את הפרטיקולרי וגם את האוניברסלי. זיכרון כזה מבקש להוביל לשלום, כי השלום חשוב עד כדי כך שמותר למענו למחוק אפילו את שם ה'. 
החיבור בין זיכרון לשלום מפרק חלוקות פוליטיות שגורות בחברה הישראלית, שלפיהן השלום הוא אתוס חילוני ["לכן רק שירו שיר לשלום / אל תלחשו תפילה"]. הוא גם עומד נגד התפיסה ש"ארץ ישראל השלמה" היא אתוס ציוני-דתי, והטענה ש"הדתות הן הסיבה למלחמות". הפיוט "בינו נא מורדים" מבטא מורכבות המסרבת להיכנס לקטגוריות אלו: מצד אחד יש בו התייחסות לאויב (אשר יכול לדור בתוכנו או מחוצה לנו) ומצד שני השלום בו הוא ערך מרכזי, מחויבות יהודית דתית, ובעת זכירת מתינו עלינו לזכור לשם מה נברא האדם – האם כדי להילחם ולהרוג או כדי לבנות וליצור? כאשר אנו זוכרים את תכלית הבריאה, אנו מבינים כי המלחמות וההרג מיותרים, והשאיפה העליונה ביותר צריכה להיות השאיפה לשלום. "בינו נא מורדים" קורא לנו להתחבר למסורת היהודית, לא להתנכר לזהותנו, ויחד להתפלל ולפעול למען השלום.