בית מדרש אלול

פרו ורבו

עזר למנחה 

תקציר הדף:

מהם המניעים והרצונות להביא או להימנע מלהביא ילדים לעולם? האם אנשים מולידים ילדים מתוך ציווי חיצוני או מתוך מניע פנימי? לימוד זה עוסק בציווי, במניעים וברצון להביא ילדים לעולם. הנושא ייבחן ממקורות וזוויות שונות.

דרך הלימוד :
דרך הלימוד היא קריאה משותפת של המקורות והעלאה חופשית של תובנות, שאלות, פרשנויות ותגובות שונות של המשתתפים. המטרה היא ליצור שיחה משמעותית, הקשבה ודיאלוג בין הלומד למקורות ובינו לבין שאר החברותא, לבדוק יחד אפשרויות שונות להבין את הכתוב, לפרש אותו, לפגוש אותו, להגיב ולהתייחס אליו באופנים שונים (אישיים-קיומיים, פוליטיים, אסתטיים, אתיים, רוחניים, סמליים, אסוציאטיביים וכד'). 

הלימוד המקובל ב'אלול' מורכב מפתיח ולימוד מונחה במעגל משותף, אחריו חלוקה ללימוד עצמאי בחברותות, וחזרה לשיחה קבוצתית באסיף. 

הצעה לפתיח: 

המנחה מציג את נושא הלימוד, ומקשר לקונטקסט (לימוד קודם, אירועי החיים). רצוי לפתוח את הלימוד בקריאה משותפת של אחד המקורות ולשוחח עליו, עם שאלות, מחשבות ותגובות של המשתתפים. לאחר מכן הכנה לחברותות: הצגת המקורות שבדף הלימוד בליווי רקע רלוונטי (היסטורי, ביוגראפי, ספרותי) ושאלות מנחות. לעיתים מוסיפים מתאבן, לדוגמה: קטע מוזיקלי, סיפור אישי, מדרש תמונה, שיח בזוגות במעגל על מושג מרכזי בלימוד, וכד'.

לימוד זה הוא הראשון בסדרת לימודים בנושא – בין הורים וילדים. כפתיחה לסדרה זו נעסוק בשאלה המרתקת של הבאת ילדים לעולם. מהם המניעים והרצונות להביא או להימנע מלהביא ילדים לעולם? האם אנשים מולידים ילדים מתוך ציווי חיצוני או מתוך מניע פנימי? שאלה זו מעניינת ועדכנית מאוד בחברה המערבית של המאה ה-21 שיש בה הרבה מקום לפיתוח אישי והתרכזות בעצמי. נושא המשפחה וההולדה פחות מובן מאליו היום, בחברה המערבית, הדתית והלא דתית כאחד. זוגות לעיתים בוחרים לחיות יחד בלי להביא ילדים עם או בלי קשר לאמונתם הדתית. מציאות זו שונה מההתנהלות המשפחתית שהייתה נהוגה בדורות הקודמים ובחברות מסורתיות ושמרניות יותר. 

כמתאבן אפשר לבקש מהמשתתפים לספר על המניעים האישיים שלהם להבאה או אי הבאת ילדים וזאת על מנת ליצור מעורבות אישית ורגשית לנושא לפי שניגשים למקורות.

חברותא: 
אחד הלומדים קורא קטע בקול, והחברותא דנה בו: החל בהבנת הפשט, שימת לב למילים בולטות או מוזרות, פנייה לספרי עזר (אנציקלופדיות ומילונים), העלאת פרשנויות אפשריות, השוואה למקורות אחרים שבדף, ועד לנגיעות אישיות וציבוריות במקום שבו 'הטקסט פוגש אותנו', את ערכינו וניסיוננו. זוהי גם הזדמנות להיכרות, ל'הקשבה פעילה' והפניית שאלות אל החברותא. 
בדף הלימוד ישנן שאלות המנחות את הלימוד ומציעות ללומדים נתיב של דיון, יחד עם זאת כל חברותא רשאית להתמקד בשאלות העולות אצל משתתפיה, ולדון בהן כרצונה. 

זהו לימוד אקטיבי שבו כל לומד אחראי לדרוש מעצמו, לצלול פנימה, להרהר בקול ולשתף במחשבות ורגשות שעולים בו, כדי לגלות ולהפיק את הטמון בעומקי הכתוב. לא להתבייש, ולא לפחד כלל! אם המעוף והכנות והתעוזה והיצירתיות של חכמינו ונביאינו סופרינו וצדיקינו מן העבר יפגשו באלה שלנו... עם ישראל חי! כך אפשר 'לגדול' באמת ולקבל השראה מהעיון במקורות ישראל, ובאותה עת להרחיב את טווח המשמעויות הגלומות בהם על ידי הוספת נקודת המבט הייחודית שלנו. כל לומד מוזמן להסכים או לחלוק על הכתוב, או להבין אותו אחרת, או לבנות עליו, להסמיך אליו את ניסיון חייו, ולהמשיך בכך את 'תרבות המחלוקת' ואת 'תרבות המדרש' היהודית לדורותיה.

התייחסות למקורות שבדף הלימוד: 
המקורות מסודרים, פחות או יותר, על פי סדר כרונולוגי כדי לנסות לחקור מן הראשית את הנושא: בתחילה מובאים מקורות מן התורה – הציווי הראשון על 'פרו ורבו' - ומקורות חז"ליים המתייחסים אליהם. מובאת דרשה של רבי מאיר שמחה הכהן מדווינסק (1843 - 1926) שהיה מגדולי רבני מזרח אירופה בתקופה שלפני השואה, ואחרי פטירתו פורסמו חידושיו לתורה בספר "משך חוכמה". לאחר מכן ננסה לבחון זוויות מעניינות בעניין הבאת ילדים מתוך 'כה אמר זרתוסטרא' (פרידריך ניטשה) ומתוך שירים של יהודה עמיחי 
נקודות מרכזיות לדיון: 

1. פרו ורבו – ציווי או ברכה? 
2. הרצון להביא ילד לעולם – מהו? האם הוא מונע מבפנים או מציווי דתי? האם לאדם יש אחריות כלשהי להמשך הקיום האנושי או שהוא מתקיים מכורח גורמים אחרים?
3. האם יש הבדל בין נשים לגברים בעניין? (על מי ציווה אלוהים את הציווי?)
4. ההסברים השונים והמוטיבציות ל'פרו ורבו' ולעומתם הבחירות להימנע מהבאת ילדים.

אסיף: 

חזרה למעגל המשותף ואיסוף 'פירות הלימוד' של החברותות. לאסיף כל מיני צורות: אפשר לפתוח בשאלה ממקדת של המנחה או להזמין שיחה חופשית של הלומדים, ואפשר להזמין את החברותות לשתף את הקבוצה בדיון משמעותי שהתפתח בהן. לחלופין, אפשר לבקש מהלומדים להתייחס לקטע מסוים שהם רוצים להקריא ולהגיב עליו (מתוך הזדהות, פרשנות, הסתייגות, תובנה, שאלה, וכד'). מומלץ שהמנחה יסכם את הלימוד ואת הכיוונים שעלו בו.

אפשר לפתוח את האסיף בשני השירים של יהודה עמיחי – 'בני' ו-'ילד הוא מישהו אחר', אם לא הספיקו לקרוא אותם בחברותות.
לאחר דיון בחומרי הלימוד, אם העניין רלוונטי לקבוצה, יתקיים סיעור מוחות להמשך הלימוד השנתי ובו יעלו נושאים, שאלות וכיוונים שמעניינים את המשתתפים בנושא הורים וילדים, לדוגמה:
חלקם של סבא וסבתא בגידול הילדים
התבגרות - מרד או המשכיות
דור הביניים שבין הורים מבוגרים לבנים
כיבוד הורים ו-'צער גידול הורים'
פער הדורות
חינוך
ענישה/הכאה
מימוש עצמי, זוגיות והורות