"ותהר ותלד": בזכותן של נשים צדקניות
הצעת הנחיה:
א. מבוא רעיוני
בלימוד זה נבחן דרכים ותחבולות שנקטו נשים במקרא כדי לפרוץ הגבלות של אהבה והולדת ילדים. נראה כי דרך פעולתן איננה שימוש בכוח פיזי או שררה, אלא בכוח הפריון והנשיות.
נפתח בסיפור בנות לוט (בראשית, יט) לאחר הטראומה הגדולה שעברו - הרס וחורבן של סדום ועמורה ממנו ניצלו בעור שיניהן ולאחר הפיכתה של אמן לנציב מלח הן נחבאות בהר ביחד עם אביהן ובטוחות כי המין האנושי בא אל קיצו: 'וְאִישׁ אֵין בָּאָרֶץ לָבוֹא עָלֵינוּ כְּדֶרֶךְ כָּל הָאָרֶץ' (פסוק לא). כדי להמשיך את הקיום האנושי הן מחליטות לשכר את אביהן ולשכב עמו. כתוצאה מכך נולדים שני העמים מואב ובני עמון. האם זהו סיפור של תושייה והצלה או של גילוי עריות בזוי? לכאורה, המקרא אינו מחווה דעה, ואינו קובע כאן או בהמשך אם המעשה טוב או רע. המדרש בבראשית רבה (פרשת ויצא) רואה זאת כתושייה ואף מדגיש את הראייה למרחוק של הנשים: 'האנשים נתרחקו והנשים נתקרבו'- כלומר הנשים 'לקחו את גורלן בידיהן' ובחרו להמשיך את קיומו של המין האנושי ו'להחיות זרע'. תושייה נשית זו תיבחן לאורך הלימוד במקרים נוספים.
	הסיפור הבא הוא פרשת דודאי ראובן, הנטווה בתוך סיפור הפוליגמיה הסבוך של יעקב, לאה ורחל (בראשית, ל). לאה, האשה השנואה, נאחזת בהזדמנות לשכב עם יעקב אישהּ, האוהב את אחותה-צרתה. היא קונה מאחותה את הזכות לבלות את הלילה עם יעקב תמורת דודאי ראובן בנה. לפי הפסוקים, בזכות משכב זה (וכנראה גם לילות אחרים שבאו בעקבותיו) נוצרו שני השבטים זבולון ויששכר. המדרש בבראשית רבה (פרשת ויצא) שופך אור תומך וחיובי על רצונה זה של לאה להתייחד עם יעקב ואף מעצים את תוצאות מעשיה: 'שעל ידי הדודאים עמדו שני שבטים גדולים בישראל'. המדרש מעניק נופך רומנטי למפגש זה וקושר בין דודאי ראובן לדודאים המוזכרים בשיר השירים. שוב אנו עדים לאשה שאינה מוותרת על אהבתה, למרות עליבותה ונחיתותה מול אחותה היפה והאהובה, ונלחמת על המשך קיומה ועל הכרה בה.
חוט השני מוביל מאשה לאשה. בסיפור הבא, סיפור יהודה ותמר כלתו (בראשית, לח), מעוגנת תמר, אלמנת שני בניו של יהודה, בבית אביה עד שיגדל אחיהם הצעיר שלה. על פי חוק הייבום העתיק (התקף עד זמננו), אלמנה שלא ילדה חייבת להתחתן עם אחיו הרווק של הבעל המת, ויכולה להיפטר מחיוב זה רק באמצעות חליצה.  יהודה חמיה, אינו ער למצוקתה של תמר שמכלה ימיה בבדידות ובעגינות ואינה חופשייה להקים בית. בצר לה היא מחליטה ללמד להרות בדרך עקלקלה ומסוכנת (ואף ללמד את יהודה לקח). היא מתחפשת לזונה המפתה את יהודה והרה לו בלי ידיעתו. כשמתגלה הריונה היא מסתכנת במוות בשריפה כיאה לנשים שזנו בתקופה זו. רגע לפני שהיא עולה על המוקד היא מגלה ליהודה את זהותו של אבי הוולד ובכך מעמתת אותו עם חוסר האונים שבו הייתה שרויה. יהודה מכיר בצדקתה ומודה מייד בעוול שגרם לה, והיא ניצלת ממוות וזוכה ללדת תאומים, פרץ וזרח. הסיפור מבליט את אומץ לבה של תמר, וממחיש פעם נוספת את הצורך של הנשים להמשיך את הזרע ואת הקיום.
	הצורך של נשים להתקיים, לאהוב וללדת בולט במיוחד בפרקים הראשונים של ספר שמות, שם כוחן של הנשים אל מול גזרות פרעה בולט לטובה: המיילדות העבריות, יוכבד אם משה, בת פרעה ומרים אחות משה. נתמקד בשני מדרשים הממחישים את הפער שבין תפיסת הגברים שנטו לוותר, לבין תפיסת הנשים שהיו נחושות להמשיך ללדת. המדרש הראשון מהתלמוד הבבלי (מסכת סוטה, דף יב) מגדיל ומאדיר את מרים בת עמרם, העומדת מול אביה כלמדנית וחזקה, ודורשת ממנו שלא לוותר על קיום עמו. המדרש השני, מהתלמוד הבבלי (מסכת סוטה, דף יא), מדבר על תעצומות הנפש של נשות ישראל במצרים. לפי המדרש, הנשים בחרו להמשיך ולקיים את העם היהודי על אף גזרות ההרג של פרעה. המדרש היפהפה משופע בתיאורי פיתוי פריון, אהבה וגדלות נפש מצד נשות ישראל. נראה כי חז"ל העריכו את כוחן של הנשים והוקירו אותן על כך. הם העניקו נופך רומנטי למעשיהן של בנות ישראל בחיבור לשיר השירים ("תחת התפוח עוררתיך") המלמד על מערכת יחסים מיוחדת הקיימת בין אלוהים לנשות ישראל: הן מסתכנות בחייהן והוא מעניק להם בתמורה הגנה וצאצאים. ראינו כי מערכת יחסים זו באה לידי ביטוי גם בסיפורים הקודמים, ובמיוחד בסיפור לאה ודודאי בנה, שיצאה אל השדה לדרוש את אהבתה
	נסיים את מסכת סיפורי הגבורה הנשיים בסיפור המאוחר ביותר מבחינה כרונולוגית - סיפורה של רות המואבייה. רות הייתה כזכור אלמנה ממואב חשׂוכת ילדים, אשר הלכה בעקבות אהבתה לחמותה, נעמי, לבית לחם ולעם היהודי. היא חוזרת עם נעמי בימי הרעב ומתפרנסת מליקוט שבולים בשדהו של בועז, המתברר מאוחר יותר כקרוב משפחתה וגואלה (יבם). בהדרכת נעמי, יוצאת רות למסע לילי נועז לגורן של בועז. היא מסתכנת מאוד באיבוד שמה ואמינותה, ובכך גם באיבוד פרנסתה, שהרי אין לה כל ערובה שיופיה יעמוד לצידה: בועז בקלות יכול היה לנצל את מצבה של מואבייה זרה זו או לכל הפחות להאשים אותה בהתנהגות זנותית. בשביל אשה מהגרת ממעמד חברתי כה ירוד, עלול הטיול הלילי להביא לכליון (או שמא למחלון) לא קטן. ובכל זאת היא מגיעה לגורן, עוקבת אחרי בועז ונשכבת למרגלותיו, ומבקשת ממנו שיפרוש חסותו עליה. למזלה הטוב בועז אינו מנצל את מצבה ואף מבטיח לה שידאג לגאול אותה. עם אור ראשון הוא ממלט אותה מן הגורן ומוצא את הדרך לקבל את הרשות לשאת אותה לאשה. גם כאן, נקיטת היוזמה והתושייה של רות ונעמי זוכה לחיזוק חיובי, שכן צאצאם של רות ובועז היה דוד המלך.
	סיפור זה מחבר כחוט השני בין כל הדמויות הנשיות - מבנות לוט, שמהן יצא מואב, עמה של רות, דרך לאה היולדת ליעקב את יהודה, שממנו, בזכות תושייתה של תמר, נוצרת שושלת בועז.

ב. אופן הלימוד
פתיחה (כ-15 דקות): נפתח בסבב בין המשתתפים ונשאל:
- הלימוד היום יעסוק בנשים צדיקות שהביאו לגאולת עם ישראל. האם תוכלו לנחש בזכות אילו מעשים זכו נשים אלו לכינוי "צדיקות"? 
לאחר הסבב נציג את הנושא הנלמד ונתחלק לקבוצות לימוד
לימוד בקבוצות (כ-50 דקות): עיקר הלימוד ייעשה בקבוצות לימוד קטנות. יש להתייחס לשאלות המנחות בדף כהזמנה לדיון בקבוצות. בעת הלימוד יעברו המנחים בין הקבוצות, יבהירו ויבארו במידת הצורך ויחדדו את הדיון.
דיון מסכם ואסיף (כ-25 דקות): בתום הלימוד נחזור לקבוצה ההתחלתית ונאסוף חוויות לימוד מן המשתתפים. 
נשאל:
•	מה היה קורה לולא:  
- שכבו בנות לוט עם אביהן?
-  שכבה תמר עם יהודה? 
- נלחמה לאה על אהבתה ליעקב?
- פיתו נשות ישראל במצרים את בני זוגן?
- הייתה רות מעזה לגשת לבועז?
•	מה דעתכן על מעשי הנשים - האם אתם רואים בהן צדיקות? מה ניתן ללמוד מהן?
•	איזו גישה משותפת עומדת מאחורי מעשי כולן?
•	האם מעשיהן של לאה ונשות ישראל במצרים, על פי המדרשים, נתפסים אכן כרומנטיים? מדוע?
•	מה אפשר ללמוד מכך שחז"ל לא גינו את נשות ישראל במצרים, למרות שייחסו להן התנהגות פתיינית, אלא דווקא ראו בהן צדיקות? כיצד ניתן לפרש מילה זו בהקשר זה?
•	האם לדעתכם הקשר המשפחתי המחבר בין הנשים הוא מקרי או יד מכוונת?
•	האם תוכלו לחשוב על דוגמאות נוספות מהעת המודרנית של 'נשים צדיקות' מסוג זה? האם גם כיום הן ייחשבו, לדעתכם,  כצדיקות?]