"עמוד על רגליך ויעידו בך": האם כולם שווים בפני החוק?

הצעת הנחייה
א. מבואי רעיוני
בלימוד זה נבחן את הקביעה המופיעה במשנה, במסכת סנהדרין: "מלך לא דן ולא דנין אותו". מהן הסיבות לפריווילגיות המיוחדות שמקבל המלך בתחום המשפט? נחדד את הדיון אגב שלוש פרשיות רלוונטיות על שלושה מלכים שונים - דוד ובת שבע, אחאב וכרם נבות היזרעאלי, וינאי המלך וחכמי הסנהדרין.
נפתח בלימוד המשנה במסכת סנהדרין הקובעת: "מלך לא דן ולא דנין אותו". משנה זו מעלה את השאלות: 
- מדוע אין שוויון בפני החוק? 
- מדוע זוכה המלך ב"חסינות" מול בית המשפט? 
- מדוע לא נשפטים מעשיו? 
ננסה לבחון את ההשלכות האפשריות של קביעה זו המעניקה למלך חסינות בפני בית המשפט, באמצעות עיון בשלוש פרשיות על שלושה מלכים: פרשיית דוד ובת שבע, פרשיית אחאב וכרם נבות ופרשיית ינאי המלך וחכמי הסנהדרין.

א. פרשייה ראשונה: דוד ובת שבע
אף שדוד נחשב לאחד המלכים המוצלחים ביותר מבחינת יכולות המנהיגות, הלחימה, השלטון ואהבת אלוהים, התנ"ך לא מסתיר גם את חטאיו. אחת הפרשיות הקשות ביותר המכתימות את עברו היא פרשיית בת  שבע (שמואל ב' פרק יא) המלמדת כי הכוח והעוצמה עלולים להיות לרועץ גם לגדולים ולטובים שבמנהיגינו. לא נפרט כאן את כל פרטי הפרשייה - מומלץ לקרוא ולעקוב אחר ההידרדרות ההדרגתית של דוד ששוכב עם אשת איש (בת שבע), מערב אינטרסים אישיים במלחמה שכמלך הוא נפקד ממנה, ובסוף הורג את אוריה, בעלה של בת שבע. בפרק יב מוכיח נתן הנביא את דוד במשל כבשת הרש המפורסם, ודוד מכיר בחטאו. מפרשייה זו אנו למדים שלולא תוכחתו של נתן, דוד אולי לא היה מגיע להכרה בחטאו. ותמוה הדבר שחכמי המשנה פטרו את המלך מלעמוד בפני גוף חיצוני שופט, שהרי דווקא הוא מועד לחטוא בשל כוחו ועוצמתו. שאלה זו מתחדדת יותר מעיון בפרשייה השנייה - פרשיית כרם נבות.

ב. פרשייה שנייה: כרם נבות
אחאב הוא מלכהּ השביעי של ישראל, לאחר שהממלכה התפצלה בימי רחבעם. בניגוד עז לדוד, אחאב מתואר כמלך 'רע': "וַיַּעַשׂ אַחְאָב בֶּן-עָמְרִי הָרַע בְּעֵינֵי ה' מִכֹּל אֲשֶׁר לְפָנָיו" (מלכים א' טז, ל). אחת הפרשיות המפורסמות הנקשרות בשמו, אשר מזוהות עם כוחניות מלוכתית, היא פרשיית כרם נבות המופיעה במלכים א, פרק כא. על אף השוני המהותי בין דוד לאחאב, לא ניתן להתעלם מן הדמיון בין שתי הפרשיות. איזבל אשת אחאב, בת מלך צידון, תופסת את מעמדה כמאפשר לה כיבוש ושליטה ושימוש בכל האמצעים על מנת לשלוט, ויהיו נבזיים, כוחניים ואכזריים ככל שיהיו. תפיסה זו, הרואה את זכותו של המלך לעשות ככל העולה על רוחו, מובאת גם בפירוש הברטנורא למשנה במסכת אבות (אותה למדנו בדף הלימוד הראשון בסדרה ראו "למה לי פוליטיקה עכשיו: על עול השלטון"): "השררה קרויה רשות, מפני שהרשות בידה לעשות כרצונה". איזבל אכן עושה כרצונה, ומוציאה לפועל את תכנית החיסול של נבות, על מנת לאפשר לאחאב להשתלט במהירות על הכרם שחמד. גם כאן תפקידו של הנביא (אליהו) הוא להיות מוכיח ומבשר העונש למלך, וגם כאן מכיר המלך בחטאו.  שוב עולה התמיהה מדוע קבעו חכמים בתקופת המשנה כי אי אפשר לשפוט מלך? הרי ברור כי המלוכה והכוחניות הן אלו שהביאו את המלך לפתח גישה כי הוא "חסין מפני משפט", שהביאה בתורה ל"רצחת וגם ירשת". 
האם בימי כתיבת המשנה, שקבעה 'מלך לא דן ולא דנין אותו', האווירה והאירועים היו שונים מתקופת המקרא? נעבור כעת לעיין בפרשייה שהתרחשה בימי התנאים עצמם - פרשיית ינאי המלך וחכמי הסנהדרין.

ג. פרשיית ינאי המלך וחכמי הסנהדרין
ינאי היה מלך משושלת בית חשמונאי ומלך בתקופת בית שני. הגמרא במסכת סנהדרין, אשר דנה בקביעת המשנה "מלך לא דן ולא דנין אותו" - מביאה את סיפורו של ינאי המלך, כתשובה לשאלה שהעסיקה גם אותם - מדוע זוכה המלך שלא להישפט. הסיפור מגלה מערכת יחסים מורכבת ובעייתית בין חכמי הסנהדרין למלך ינאי. דווקא שמעון בן שטח, גיסו של ינאי, היה התנא היחיד שראה במלך ככל האדם, וטען שניתן לשפוט אותו בפני הסנהדרין. אך יתר הדיינים חששו כנראה ממעמדו של המלך ו"כובשים פניהם בקרקע" בעת המשפט. שמעון בן שטח כעס על הדיינים, קיללם ומתו. לפי הגמרא, זו הסיבה ש"מלך לא דן ולא דנין אותו, לא מעיד ולא מעידין אותו". סיפורו של ינאי המלך והדיינים חושף עד כמה קשה לשפוט מלך [ביושר וללא משוא פנים]. בתקופת המקרא היו הנביאים בתפקיד שופטיו עלי אדמות, המייצגים את דבר האלוהים; אך לחכמי המשנה לא היו כלים להתמודד מול המלך והם חששו מזעמו. יש לזכור כי חכמי המשנה היו פרושים והמלך ינאי צדוקי - מקור נוסף לחיכוך תמידי (להרחבה על יחסי החכמים הפרושים אל מול שושלת חשמונאי ראו את הנספחים בהצעת ההנחיה לדף הלימוד "בימים ההם ובזמן הזה: גלגולי חג חנוכה" http://midreshet.org.il/PageView.aspx?id=340). נתונים אלה יכולים להסביר מדוע ביקשו חכמים להימנע ממעמד זה, ואולם, הבעייתיות בפטור המיידי שניתן למלך, וחוסר הפיקוח על מעשיו נותרה בעיניה. שאלה זו רלוונטית גם בימינו - האם נבחרי ציבור ומנהיגים זכאים ליחס שונה ומועדף מול החוק? או שדווקא הם, שבידיהם הסמכות והשררה, חייבים להיות תחת עינה הפקוחה של הביקורת.

ב. אופן הלימוד
פתיחה (10-15 דקות): נפתח את הלימוד בקריאה משותפת של המשנה ממסכת סנהדרין, ונפתחַ דיון סביב השאלות המנחות בדף.
לימוד בקבוצות (40 דקות): בתום הדיון הפותח נתחלק לקבוצות לימוד בהן נלמד ונדון בפרשיות השונות. בזמן הלימוד המנחים יעברו בין הקבוצות, יצטרפו ללימוד, יבהירו ויבארו תוך חידוד הנושא הנלמד - האם המלך שפיט?
דיון מסכם ואסיף (20 דקות): בתום הלימוד בקבוצות נחזור לקבוצה ההתחלתית ונאסוף חוויות לימוד מהמשתתפים. נשאל:
•	מהו 'מלכוד המלוכה' שבא לידי ביטוי בצורה חזקה אצל דוד המלך בפרשיית בת שבע?
•	מהי תפיסתה של איזבל ל"עשית מלוכה"?
•	לאחר שקראתם את הפרשיות השונות, מה דעתכם על אמירת המשנה כי "מלך לא דן ולא דנין אותו"?
•	מדוע לדעתכם רק שמעון בן שטח היה מוכן לערוך משפט לינאי המלך?
•	מהן הסיבות לקביעת המשנה, מעבר לסיפור הנקודתי על ינאי?
•	מה משמעות הלימוד לימינו- האם לדעתכם נבחרי ציבור ומנהיגים צריכים להיות חסינים מפני משפט? הסבירו את תשובתכם ותנו דוגמאות