הצעה ללימוד
פתיחה: אלימות ואילמות
כמעט בכל יום שחולף נשמעים מאמצעי התקשורת דיווחים על אלימות כלפי נשים, אשר מתגלה בכל שכבות האוכלוסייה. אמנם אלימות כלפי נשים היא חלק מתופעת האלימות הכוללת שפשׂתה בחברה המערבית, אך היא מופנית כלפי נשים דווקא בשל היותן נשים. במפגש זה ננסה להבין את מקורות התופעה, ונעמוד על יחסי הכוחות הבלתי מאוזנים בין גברים לנשים, המסבירים אותה.
נפתח את המפגש בקריאה משותפת של אחד השירים (לבחירת המנחה): "הוא נכנס נבוח" מאת ציפי לוין בירון; או "מתי תחייכי" מאת רומי אבולעפיה ואלון אבוטבול. השירים מייצגים שני מאפיינים מרכזיים בתופעה זו: העובדה שהנשים הופכות לקורבן פסיבי, וחשות תלות כלפי בן הזוג האלים. השיר "הוא נכנס נבוח" מדגיש את הפסיביות, ואילו השיר "מתי תחייכי" מדגיש את רגשות התלות של האישה כלפי הגבר.
בשיר "הוא נכנס נבוח" נכנס הגבר האלים בסערה הביתה, ורואה מולו את האישה הפסיבית, שאינה יודעת כיצד להתמודד מולו. היא שותקת ומשותקת נוכח אימת המוות שמטיל עליה בעלה.
בשיר "מתי תחייכי" מתוארת ההתעללות באישה שהופכת לשגרת יומה. מדוע היא אינה פועלת כדי לשנות את המציאות ולזכות בשקט וביטחון? אחת התשובות של השיר היא ההיקשרות הרגשית של האישה לגבר, התלות והאהבה שלה אשר מונעים ממנה לפעול למרות שמצבה מחמיר מיום ליום. 
כיצד נשים מגיעות למצב שבו הן עומדות משותקות נוכח בעליהן, ומול גברים בכלל? מדוע הן אינן מוציאות את עצמן ממצב המסכן את חייהן? מה היקף התופעה בחברה?
כדי להשיב לשאלות אלו, נקרא את הקטע "שליטה ואלימות: הכאת נשים בישראל" שבו מנתחת ברברה סבירסקי את התופעה ומסבירה כי שורשיה נטועים בהיסטוריה. למרות השינויים הרבים במעמד האישה, גם היום מעמדה נמוך בכל הזירות החברתיות - במשפחה, במערכת החינוך, בפני החוק והמדינה. מעמדו החזק של הגבר, הן הפיזי והן החברתי, נותן לו לגיטימציה להשתמש בכוח כדי להפגין את גבריותו, ובין השאר הוא תופס גבריות זו כמאפשרת לו לבוא בתביעות ודרישות כלפי אשתו, ואת נחיתותה הוא תופס כחובתה לציית לו. אם כן, הסיבה שהאלימות מופנית דווקא כלפי נשים, נובעת מן הלגיטימציה החברתית של הגבר להיות החזק והשולט, ובהתאם לכך - הציפייה החברתית מן האישה לשתוק ולציית. כאשר הגדרת תפקידה של האישה מצומצמת לגידול ילדים וטיפול בבית ובצורכי הגבר, עזיבת הבית משמעה התרוקנות מתוכן וויתור על הדבר היחיד שמגדיר את מהותה - כאם וכרעיה. 
טענה זו, התולה את האלימות כלפי נשים בתפיסות חברתיות מפלות לרוחב הזירות החברתיות ולאורך ההיסטוריה, מתחזקת נוכח הנתונים הסטטיסטיים הלקוחים מתוך דוּחַ שהוגש לכנסת בשנת 2006 בנושא: "אלימות נגד נשים - היקף התופעה וסוגיית הענישה". בטרם נעיין בדוח יש לתת את הדעת לכמה נקודות חשובות:
•	קשה לאמוד במדויק את היקף תופעת האלימות נגד נשים, משום שאחד ממאפייניהם הוא שתיקת הנשים, והימנעותן מלדווח ולפנות לעזרה. 
•	הדוּח כולל נתונים שנאספו מגופים שונים: המשטרה, רשות בתי הסוהר, מקלטים וקווי חירום לנשים מוכות, משרד הרווחה. כל אלה מציגים תמונת מצב מדאיגה ביותר משום היקפה ושכיחותה הנרחבים של התופעה: בין 2,388 ל-6,475 מקרים של אלימות המופנית כלפי נשים בשנים 2005-2006, וכ-21 מקרים בהם האלימות הובילה לרצח!!!
•	נוכח הבעייתיות באיסוף הנתונים והמידע על היקף התופעה, מצביע הסקר, שנערך על ידי אוניברסיטת חיפה, על מקרים שלא דווחו בפועל ועל מגוון סוגי האלימות המופנית כלפי נשים.  ובכך מציג את גם הוא את ממדיה הרחבים של התופעה. 
לימוד בחברותא: לחיים ניתנה ולא לצער ניתנה
בלימוד בחברותא נעסוק במספר מקורות יהודיים מן התלמוד ומפסיקת הרמב"ם המבינים את מערך הכוחות הבלתי מאוזן בין הגבר לבין האישה, ולכן מדגישים את מקומה של האישה ואת זכויותיה המתבקשות.
מסכת כתובות מציגה את זכותה של האישה לחיים מלאים ושמחים, ללא איום וצער מבחינה פיזית ורוחנית.
הרמב"ם במשנה תורה פונה לגבר ודורש ממנו להתייחס אל האישה בנחת, לא לגרום לה עצב ולא לפנות אליה מתוך כעס. הוא מתרגם את זכויות האישה לחובות של הגבר.
גם מסכת בבא מציעא פונה אל הגבר, ודורשת ממנו להיות זהיר כלפי האישה, משום רגישותה הרבה (אמנם יש כאן הנחה מוקדמת על טבעה של האישה, אולם ניתן לראות זאת כפגיעות חברתית הנובעת ממעמדה הנמוך ולא כתכונה מהותית).
הזכות על גופך
במסכת יבמות מסופר על יהודית, אשתו של ר' חייא, שקיבלה החלטה המשפיעה על חיי המשפחה - לעקר את עצמה כדי שלא תוכל להיכנס יותר להיריון, נוכח צער ההיריון והלידה שחוותה. תגובתו של ר' חייא אמנם מבטאת צער, אולם אינה מתנגדת לעיקרון החשוב שלפיו לאשה יש שליטה מלאה על גופה ואין לגבר זכות להפר את השליטה הזאת על ידי התערבות או אלימות.
סיכום: דרכי ההתמודדות מול גברים אלימים
המקורות היהודיים שלמדנו בחברותא מציעים לבסס את מערכת היחסים ומערך הכוחות בין הגבר לבין האישה, על בסיס השואף לשוויוניות או  להענקת בסיס של כבוד לאישה. ואולם, מה קורה כאשר מאזן הכוחות מופר, והגבר מנצל את מעמדו לרעה?
נקרא פסקי הלכה של הרב משה פיינשטיין (ארצות הברית, המאה העשרים) ושל הרב חיים פלאג'י (איזמיר, המאה התשע-עשרה). לכאורה הפתרון ההלכתי או החוקי למצב שבו אישה מאוימת על ידי בעלה, הוא פירוק הנישואין, אך ההלכה נותנת בידי הגבר כוח רב ביותר, משום שגט ניתן רק מרצונו החופשי של הבעל, ללא תלות ברצון האישה (תלמוד בבלי, מסכת יבמות דף ק"ו, עמוד א), ואף שקיים בהלכה פתרון של כפיית גט על הבעל, הדיינים חוששים מלעשות בו שימוש פן הגט ייחשב ל'גט מעושה'. לפיכך, במהלך הדורות ובעיקר במציאות ימינו, נשים רבות נאלצות להישאר בתוך הנישואין בניגוד לרצונן, גם במקרים שבהם נשקפת סכנה לגופן או לחייהן. נקרא התמודדות של שני פוסקים בני ימינו, ממזרח וממערב, עם מציאות זו.
הרב פיינשטיין נשאל לגבי גט שנכפה על גבר מכה באמצעות רשויות המדינה - האם הוא כשר מבחינה הלכתית. למרות החשש לגט מעושה מכשיר הרב פיינשטיין גט זה, ומדגיש יותר את החשש ממצבה של האישה ופחות את ההשלכות ההלכתיות. 
הרב חיים פלאג'י נשאל גם הוא לגבי כפיית גט על בעל מכה, ומציג כמה דרכי פתרון למצב. ראשית, הוא מסביר כי חומרת אלימות כלפי אישה רבה יותר מכל אלימות אחרת, שכן הגבר חייב בכבוד אשתו ואסור לו לפגוע בה. כאשר עומד לפני בית הדין גבר המשתמש דרך קבע באלימות כלפי אשתו, מותר להפעיל נגדו מספר סנקציות חמורות ביותר כדי להענישו ולגרום לו לתת גט וכן כדי להרתיע גברים אחרים: הפעלת חרם או נידוי ואף שימוש בכוח (מלקות). הרב פלאג'י לא מצדיק שימוש באלימות כלפי נשים, גם אם הן אינן מבצעות את תפקידן לדעת הבעלים. בעיות בין בני הזוג אינן יכולות להיפתר בכוח, אלא באמצעות פנייה לבית הדין ושיח שוויוני.
הרחבה: מדינת ישראל- יחס מערכת החוק והמשפט 
לסיום ניתן לעיין בקטע נוסף (המופיע בסוף קובץ ההנחיות למנחה) מתוך הדוּח שהוגש לכנסת, הבוחן את תופעת האלימות כלפי נשים ביחס לחוק ולמערכת המשפט במדינת ישראל, האמורים לאכוף את המאבק באמצעות ענישה. תפקידה של הענישה חשוב הן כדי למנוע את הישנות האלימות בעתיד והן כדי להרתיע גברים מן הצפוי להם. הקטע מצביע על כמה מחדלים המחדדים את הנקודות שעלו במהלך השיעור: ראשית, העונש שקובע החוק במצבים אלה הוא מינימאלי ביותר ולא מרתיע. שנית, זמן רב חולף מרגע הגשת תלונה במשטרה ועד שהמקרה מגיע לבית המשפט. נשים רבות אינן מכירות את מערכת המשפט ואינן מודעות לזכויותיהן ולאופן שבו אמור להתנהל ההליך המשפטי. ולבסוף, שופטים נוטים להקל בפסקי הדין של גברים מכים, תוך שימוש בטענה שמדובר באזרח נורמטיבי, שהזמן שחלף מביצוע העבירה הופך את התלונה ללא רלוונטית, שיש חשיבות בשימור התא המשפחתי, שהאישה בינתיים התחרטה על התלונה, שהאישה התנהגה באופן שגרר את האלימות כלפיה, שהגבר אינו מסוכן עוד, שיש חשש לפרנסת האישה והילדים אם הגבר לא יפרנס אותם. שיקולים אלה הנובעים מתפיסות של מעמדה ומקומה הנחות של האישה בחברה, מחלחלים אף לבית המשפט. 

הרחבה: יחס החוק ומערכת המשפט במדינת ישראל

לענישה יש תפקיד מרכזי במאבק בתופעת האלימות כלפי נשים. ענישה אפקטיבית באה לשרת כמה מטרות: הרתעה כללית ואישית, מניעת פשיעה, שיקום וחינוך, תגמול והוקעה [...] רמת הענישה בעבירות מין ובעבירות אלימות במשפחה מושפעת מכמה גורמים: חקיקה היא הגורם הראשון המשפיע על הענישה בכלל ועל ענישה בעבירות אלימות כלפי נשים בפרט. קביעת עונשי מינימום לעבירות מסוימות מחייבת את השופטים [...] לא נקבעו בחוק עונשי מינימום בעבירות של אלימות במשפחה. גם בעבירות שנקבעו עונשי מינימום בגינן בית-המשפט רשאי להפעיל שיקול דעת בענישה, שכן הדרישה היחידה בחוק היא שעונש המאסר המושת על המורשעים בעבירות אלו לא יהיה כולו על תנאי. כך, למעשה, גם בעבירות שבהן ראה המחוקק צורך לקבוע רף ענישה מינימאלי מסוים, שופט יכול להקל על המורשע על-ידי קביעת רוב העונש הזה כמאסר על תנאי.
אופן ההתנהלות של ההליך הפלילי: רמת הענישה מושפעת מאופן ההתנהלות של ההליך הפלילי מהגשת התלונה במשטרה ועד לשלב הטיעונים לעונש, ובייחוד מהתמודדות המתלוננת עם התנהלות זו [...]  על-פי עו"ד גלי עציון מהלשכה המשפטית בנעמ"ת, אפשר לפתור חלק מהבעיות בהליך הפלילי על-ידי מתן ליווי רציף של התביעה לקורבן העבירה. לדבריה, רבות מקורבנות עבירות אלימות ומין אינן מודעות לזכויותיהן ואינן מבינות את אופן התנהלות ההליך הפלילי. ליווי כזה עשוי לסייע לקורבן להביע את עמדתה בנוגע להסדרי טיעון עם הנאשם, וכן להביא אותה לידי מודעות להגשת הצהרות נפגע לבית-המשפט [...] 
השקלול של מכלול שיקולי הענישה: רמת הענישה נקבעת על סמך שקלול של מכלול שיקולים, ובהם אופי העבירות שנעברו ונסיבותיהן, הרקע של העבריין, הצורך בהרתעה, סיכוייהם של תהליכי טיפול ושיקום ותיקון היחיד והכלל [...] מחקרים שבחנו גזרי-דין שניתנו בשנים האחרונות במשפטים של עבירות מין ושל עבירות אלימות במשפחה מצביעים על כמה נימוקים לקולא שנשמעים בבתי-המשפט. רוב הנימוקים המובאים להלן מתבססים על מחקרן של השופטת ד"ר מיכל אגמון-גונן ושל ד"ר ענת פירסט, אשר בחן 300 פסקי-דין בעבירות אלימות במשפחה ו-100 פסקי-דין בעבירות נגד מכוניות כדי לבחון את ההבדלים ביחסה של מערכת המשפט לשניהם, ובייחוד את הטרמינולוגיה ואת הנימוקים המשמשים שופטים בפסקי-דין. 
בעבירות אלימות במשפחה: 
הגבר המכה כאזרח נורמטיבי: בפסקי-דין רבים נמצא כי מקלים בעונשו של גבר שנקט אלימות כלפי אשתו בטענה שמדובר באזרח "נורמטיבי" ושומר חוק, ובתוך כך מובאות "הוכחות" מעברו של הגבר שיעידו על היותו נורמטיבי, ובהן שירות בצבא, עבודה במקום מסודר ותרומה לחברה. האדם מוגדר "נורמטיבי" אף שמעשה האלימות מנוגד לחוק ולנורמות ההתנהגות המקובלות. הגדרה כזאת אינה נשמעת בפסקי-דין בעבירות אחרות שבהן העדר עבר פלילי משמש כשיקול לקולה, כמו עבירות רכוש וסמים.
חלוף הזמן מביצוע העבירה – התמשכות ההליכים המשפטיים פרק זמן ארוך משמשת לעתים נימוק לקולה, בעיקר כאשר הנאשם כבר עבר הליך שיקום. הטענה היא שאם הענישה נועדה להרתיע ולא לנקום, הרי הזמן שחלף הופך את ההרתעה ללא רלוונטית. לעתים שיקול זה מובא בחשבון גם כאשר הנאשם גרם במכוון להתארכות ההליכים המשפטיים. בהקשר זה יש לזכור כי  ענישה נועדה גם להרתיע עבריינים פוטנציאליים בציבור מביצוע העבירה. אם כן, כאשר מביאים שיקול זה בחשבון מייחסים להרתעה האישית חשיבות רבה יותר מאשר להרתעה הכללית. 
חשיבות שימור התא המשפחתי – משפחה וילדים נחשבים לערכים מרכזיים בחברה הישראלית, ולכן אם בעקבות התנהגותו האלימה של הגבר נותק הקשר בינו ובין בת זוגו, הרי בעיני חלק מהשופטים הוא נחשב למי שכבר נענש. מרכזיות המשפחה בחברה גם היא גורמת לכך ששופטים מנסים להימנע מפירוק משפחות, והדבר הוא שיקול בהחלטה אם לשלוח את התוקף למאסר בפועל.
האשה מבקשת רחמים על הבעל המכה – למרות השינויים החברתיים שחלו בשנים האחרונות, האשה עדיין נתפסת כתלויה בבעלה מבחינה כלכלית, ולכן שליחת הבעל למאסר עשויה להותיר אותה ואת ילדיה ללא פרנסה. בהקשר זה ציינה השופטת מיכל אגמון-גונן כי בית-המשפט קובע ששמירה על כבוד הקורבן אינה בהכרח עולה בקנה אחד עם עמדתו המוצהרת של הקורבן, היות שחלק מהקורבנות אינם מסוגלים לעמוד על זכויותיהם וזקוקים לבית-המשפט כדי שיגן עליהן. אשר לקשיים הכלכליים הנובעים משליחת מפרנס למאסר, הרי אפשר למצוא אמצעים חלופיים לתמיכה כלכלית בקורבן ללא פגיעה בזכויותיה.
התנהגות האשה שקדמה לאלימות – לעתים בתי-המשפט מציינים כי התנהגות האשה היתה עשויה לדחוף את הבעל לנקוט כלפיה אלימות, למשל ביטויי קנאה לגבר או בגידה בו. התנהגות כזאת נחשבת לעתים לנסיבה מקלה לאלימות הגבר. 
העדר מסוכנות של הגבר בעתיד – ההנחה העומדת בבסיס שיקול זה היא שאם הגבר יחזור לאשתו סביר להניח שלא יכה אותה שוב, ואם בני הזוג ייפרדו הרי ממילא לא נשקפת לה ממנו סכנה. הנחה זו נובעת מההפרדה שצוינה לעיל בין המישור הפרטי למישור ציבורי – הגבר נתפס כמי שעבר עבירה במישור הפרטי, אולם הוא אדם נורמטיבי במישור הציבורי ועל כן אינו מהווה סכנה לחברה. 
שיקולים נוספים לקולה שהוזכרו בגזרי-דין היו גילו של התוקף (אם צעיר ואם מבוגר), העדר עבר פלילי, הבעת חרטה של התוקף וחשש לפרנסתו. 
מתוך: אלימות נגד נשים - היקף התופעה וסוגיית הענישה: מוגש לוועדה לקידום מעמד האישה לקראת יום המאבק הבין-לאומי באלימות נגד נשים, הכנסת: מרכז המחקר והמידע, 23 בנובמבר 2006
•	מה הם החסמים שמציבים החוק ומערכת המשפט בישראל בפני המתלוננות?
•	מה הן דרכי הפתרון המוצעות במסמך?
•	מה הם הטיעונים המובילים להקלת דינו של הגבר, ומה מקורם? אילו טיעונים דומים לאלו שהעלה הרב פלאג'י?