שהזמן גרמן? על זמן ועל נשים
הצעת הנחייה
מבוא רעיוני ואופן הלימוד:
לימוד זה נחלק לשניים: בחלק הראשון נעמוד על תפיסות זמן שונות כפי שהן באות לידי ביטוי בפרק ג' בקהלת ובשירו של יהודה עמיחי המתכתב עם קהלת. נשאל האם אנחנו שולטים בזמן או שהזמן שולט בנו, ונבחן האם תפיסת הזמן תלויה גם במגדר, כלומר, האם לנשים ולגברים תודעת זמן שונה. בחלק השני נעיין בסוגיית "מצוות עשה שהזמן גרמן" שנשים פטורות מהן. נעמוד על הטעמים השונים לפטור זה, ונבחן האם מרחב הזמן משתנה לא רק בהתאם למגדר, אלא גם בהתאם לתקופה.

פתיחה (20 דקות): נפתח בקריאת הפסוקים מקהלת ונשאל:
•	איזו תפיסה מציג קהלת ביחס לזמן?
•	לְמה התכוון קהלת בדבריו? האם האדם שולט בזמן או הזמן הוא השולט באדם? הסבירו את תשובתכם.
הערה למנחה: ניתן לכוון כאן לשאלה שתידון בהמשך - האם לנשים ולגברים תודעת זמן זהה? מי לדעתכם "שולט" יותר בזמן ובמי הזמן "שולט" יותר? אפשר לכוון את הדיון למושגים כגון:
"שעון ביולוגי" (מבחינת פריון ומבחינת המראה)
"שעון הזמן מתקתק"
"לחוצת חתונה"
"מחזוריות" (האם האשה או גוף האשה מתנהל בצורה מחזורית יותר מזו של גבר?)

לימוד בקבוצות (50 דקות): בתום הדיון הפותח נתחלק לקבוצות לימוד ללימוד מעמיק של שאר המקורות. המנחים יעברו בין הקבוצות, יבארו ויבהירו ויאספו טיעונים ורעיונות אשר יהיו רלוונטיים לדיון המסכם.

קהלת מייצג את התפיסה המציעה לאדם להתייחס להתרחשויות בזמן כאל מצבים נתונים וקבועים, שבהם אין לו שליטה. האדם נולד, שוהה בזמן, מת, יולד והורג. מעגל חיים אחד נסגר ומעגל חיים אחר נפתח. התפיסה של קהלת דטרמיניסטית: כל מסגרת ה"עתים"  הזאת מוכתבת לאדם מראש ונקבעת חיצונית לו והאדם צריך להשכיל להתנהל בתוך הזמן, מתוך ויתור וקבלה של מה שהוכתב לו מלמעלה.
כתגובה לתפיסה זו מציע יהודה עמיחי בשירו 'אדם בחייו' תפיסה שבה האדם הוא המנסה לשלוט ולהכתיב את הזמן. 
הערה למנחה: מפאת שמירת זכויות מחברים, לא הובא השיר במלאו אלא הפנייה אליו. במפגש עצמו הביאו למשתתפים את השיר במלואו.
עמיחי מצפה מהאדם לעשות את עתיו, ליצור מציאות, לפעול, לשנוא, לאהוב ולחוות את החיים באופן פעיל. כמו כן הוא דוחה את הדיכוטומיות של קהלת ('עת לאהוב ועת לשנוא'), וטוען: "אדם צריך לשנוא ולאהוב בבת אחת", כלומר על האדם מוטלת החובה "לאחוז" בחייו בשתי ידיו, לטרוף  יחדיו אהבה, שנאה, חיים ומוות, ולא להיות פסיבי. 
מתוך דיון זה בשאלה האם יכול האדם לשלוט בזמן, או שעליו לקבל את מרותו, נפתח דיון בשאלה המגדרית: האם הזמן של הנשים זהה לזמן של הגברים? 
האומנם לַכֹּל זְמָן?  
האם המסורת היהודית מכירה  בזמנה השונה של האשה? 
מי שולט בזמנה של האשה? האם הביולוגיה? האם משפחתה? האם החברה או היא עצמה?  
שאלות אלה יובילו לדיון בסוגיית "מצוות עשה שהזמן גרמן" הפוטרות נשים מלקיימן. ננסה לעמוד על ההבחנה בין נשים לגברים בהקשר זה, ולברר את הטעמים שניתנו לפטור. 
הפרשן רבי דוד בן יוסף בן דוד אַ‏בּ‏וּ‏דִרְהַ‏ם ('האבודרהם', מאה 14), מסביר כי נשים פטורות ממצוות אלו התחומות בזמן, כי הן מציבות בפניהן מצבים בלתי אפשריים, המתנגשים עם חובותיהן כרעיות וכאמהות. לפי האבודרהם, אלוהים פטר את הנשים ממצוות אלו כדי שלא ייאלצו להתמודד עם התנגשות זו. אין ספק כי דברים אלה נכתבו על רקע מעמד האשה בתקופתו. במאה ה-14 נשים אכן היו כפופות לבעליהן וטיפוח ביתן מילא את מרבית עיסוקן ויומן. ייתכן כי היום, בעידן שבו נשים יוצאות לפרנס, ללמוד ולעבוד מחוץ לביתן, גם האבודרהם היה מסכים כי ההתנגשות בין קיום המצוות למטלות הבית כבר איננה חדה ואינה מהווה סיבה לפטור אותן.
לעומת ההסבר החברתי-ההיסטורי של האבודרהם, מציע הרב שי פירון, רב בן זמננו, הסבר אחר לפטור הנשים ממצוות עשה שהזמן גרמן, המבוסס על הבדלים מהותניים שהוא מניח בין נשים וגברים. לדעת הרב פירון, נשים, מעצם מהותן השונה, אינן זקוקות (או שמא אינן מסוגלות) לקיים מצוות עשה שהזמן גרמן. מצוות אלה נתחמו בזמן ובמקום מוגדרים, כדי לסייע "להופעת קדושתו של האדם [...] מביאים לידי ביטוי את יחודו של המקום [...]. מהות המפגש שבין האדם לזמן יוצר משמעות רוחנית לאדם כמו גם לזמן. הזמן מסייע להוציא חלק מכוחו של האדם אל הפועל". אך קיימים מצבים, או אנשים, שעבורם "גורם ההגבלה שבזמן עלול להיות מעיק ומזיק"  ולפיכך - "עלינו להשתדל שלא להעמיס את הזמן על מי שלא מסוגל לכך". כאן נדרש סוף סוף פירון לעניין הנשים: "לכן, כיוון שטבען של נשים זורם, טבעי, לא זקוק למגבלות אלה, מצאו חכמי ההלכה שאין לחייבן במצוות עשה שהזמן גרמן. הן לא זקוקות לכך". לא ברור מדבריו של הרב פירון אם נשים פטורות ממצוות עשה שהזמן גרמן מפני חוסר יכולתן לקיימן או בזכות היותן "זורמות וטבעיות", אך ברור כי לדידו, הבדלים מהותיים בטבען של הנשים הם המצדיקים את הפטור שלהן מאותן מצוות. מכאן, שתפיסת הזמן של נשים וגברים שונה, אך לא בגלל שעון ביולוגי, אורח חיים תובעני, או מעמד חברתי היסטורי שונה, אלא בשל טבע נפשי מולד ומהות שונה מזו של הגברים.
נסיים את הלימוד בשיר "שרקיה" מאת אסתר שקלים. בשיר מבחינה הדוברת בין מרחב הזמן שהיה לסבתהּ לעומת התנאים ומרחב הזמן שיש לה כיום כאשה מודרנית. בעוד הסבתא טיפלה בעשרה ילדים, בישלה ואפתה, נכדתה מוקפת באביזרים מודרניים ובתנאי מחייה המאפשרים לה "המון זמן". השיר מצביע על פערים בין מרחב הזמן הנשי של אז, לזה של היום. האם החיים המודרניים מאפשרים לנשים היום לשלוט במידת מה בזמנן? על מועד הכניסה להיריון, על מספר הילדים שיהיו להן, על הבחירה אם להישאר נשואות או להתגרש, על היכולת להיעזר בגן או במעון ולחלוק בעבודות הבית עם בן הזוג? תשובה זו תלויה כמובן באופן שבו אנו תופסים את ההבדלים בין נשים לגברים. אם ההבדלים הם מהותניים, הם בלתי משתנים; ואם הם תלויים בתקופה ובמקום הם יכולים להשתנות. במילים אחרות- האם טבע הנשים עצמן הוא הגורם לפערי המרחב בזמן בין המינים? או שרוח התקופה ואורח החיים הם הגורם?

סיכום, דיון ואסיף (20 דקות): בתום הלימוד נחזור לקבוצה ההתחלתית. נאסוף חוויות לימוד מן המשתתפים ונפתח דיון סביב הנקודות הבאות:
•	האם אתם מצדדים בעמדת קהלת כי "לַכֹּל זְמָן וְעֵת לְכָל חֵפֶץ תַּחַת הַשָּׁמָיִם", או בעמדת יהודה עמיחי: "אדם צריך לשנוא ולאהוב בבת אחת"?
•	האם אנו שולטים בזמן או שהזמן שולט בנו? מהן ההשלכות של התפיסות השונות?
•	האומנם "לַכֹּל זמן"? האם לנשים יש זמן כמו לגברים? למי יש יותר שליטה בזמן?
•	אילו הסברים הוצעו לטעם שנשים פטורות ממצוות עשה שהזמן גרמן? לאיזה התחברתם יותר?
•	האם אתם שותפים להרגשתה של אסתר שקלים בשירה? האם היום לנשים יש יותר זמן? הסביר את שתשובתכם.
•	האם לדעתכם לשינויים המודרניים העולים מן השיר יש השלכות לעניין פטור של נשים ממצוות עשה שהזמן גרמן? מה היה עונה על כך האבודרהם? מה היה עונה על כך הרב פירון?