'אל תרבה שיחה עם האשה': שלוש גישות פרשניות 
כרטיס ביקור:
כותרת: 'אל תרבה שיחה עם האשה': שלוש גישות פרשניות
תקציר: בלימוד זה נתעמק במאמרו של יוסי בן יוחנן במסכת אבות: "אל תרבה שיחה עם האשה". נבחן שלוש התייחסויות שונות לאמירה זו: פרשנות מצמצמת, הסבר מהותני ופרשנות היסטורית-סוציולוגית.
מחבר: גילי זיוון, מרכז יעקב הרצוג
תגיות: אשה, נשים, אל תרבה שיחה עם האשה, פרקי אבות, גישה מצמצמת, גישה מהותנית, גישה היסטורית-סוציולוגית, פמיניזם, שוביניזם, קאקי חיוורי, ברוריה, הבניה חברתית
אופי הדף: עצמאי
משך ההעברה: 2
דורש רקע בלימוד: 1/2/3/4/5
קהלי היעד: מבוגרים

הצעת הנחיה
מבוא רעיוני ואופן הלימוד:
פתיחה (30 דקות): נפתח את הלימוד בקריאה משותפת של המשנה ממסכת אבות, ולאחר מכן נפתחַ דיון קצר סביב השאלות הבאות:
•	מה לדעתכם הקשר בין שלוש אמרותיו של רבי יוסי בן יוחנן: "יהי ביתך פתוח לרווחה, ויהיו עניים  בני ביתך, ואל תרבה שיחה עם האשה"?
•	מהן הסיבות המוצגות במשנה עצמה לדרישה שלא להרבות שיחה עם האשה?
•	מה דעתכם על קביעתו של רבי יוסי בן יוחנן? האם היא רלוונטית לחיי היומיום שלכם?
•	איזו סיבה עומדת לדעתכם מאחורי קביעתו של יוסי בן יוחנן?

לימוד בחברותא (60 דקות): בתום הדיון הפותח יתחלקו המשתתפים לזוגות או לקבוצות לימוד קטנות, להעמקה ביתר המקורות באמצעות השאלות המנחות. המנחים יעברו בין הקבוצות, יבהירו ויבארו כפי הצורך ויאספו טיעונים ורעיונות שונים שעשויים להיות רלוונטיים לדיון המסכם.

קביעתו של רבי יוסי בן יוחנן קשה לעיכול בעיניים מודרניות. נסקור בלימוד זה שלוש גישות שונות של התמודדות עם האמירה לאורך השנים - גישת הפרשנות המצמצמת, הגישה המהותנית, וגישת הפרשנות ההיסטורית-סוציולוגית.
א. גישת הפרשנות המצמצמת: כבר בתלמוד ובאבות דרבי נתן ניכרת המגמה המצמצמת אמירה זו ומרככת אותה. במסכת חגיגה בבבלי תמהים חכמים כיצד רב, שאמר: "אפילו שיחה יתירה שבין איש לאשתו מגידים לו לאדם בשעת מיתה" - היה משוחח וצוחק עם אשתו בשעת תשמיש. תשובתם היא כי 'שיחה מרובה' איננה תמיד שלילית, להפך, היא עשויה להיות חיובית אם מדובר בריצוי האשה. ומכאן 'שיחה מרובה' נתונה לפרשנות ואינה חד משמעית כפי שמשתמע לכאורה מהמשנה. באבות דרבי נתן, תוספת מאוחרת למשנה בפרקי אבות, מצטמצם האיסור להרבות שיחה עם האשה רק בדברי רכילות - איסור התקף לכל אדם ולאו דווקא לנשים. 
הגישות המצמצמות את קביעתו של יוסי בן יוחנן, אינן מבטלות אותה לחלוטין, אך מרככות אותה, ומותירות את שיקול הדעת לכל אדם, שכן החובה לרצות את האשה אינה מפורטת, וכך גם שיחות שאינן רכילות אינן אסורות. 
בימינו הפך האינטרנט לכלי מיידי, זמין ואנונימי לשאלות הלכתיות המעסיקות את הציבור, ובאתרים רבים מתנהל שו"ת ערני בנושאים שונים. נקרא את תשובתם של הרבנים אוריאל טויטו ועוזיאל אליהו על שאלה זו, המשקפת גם היא את הגישה המצמצמת. הם מדגישים את חשיבותה של תקשורת בריאה בין בני הזוג, ומסבירים כי אזהרת החכמים מורה לנו להיזהר מקירבה יתרה בין בני הזוג העלולה לדרדר את השיחות אל מעבר לגבולות הטעם הטוב, ולהביא לידי לשון הרע, קנאה, שנאה וכדומה. 
ב. הגישה המהותנית: גישה זו איננה מצמצמת את קביעתו של רבי יוסי בן יוחנן, אלא מאשרת אותה ומסבירה את טעמה בקיומם של הבדלים מהותניים, לשיטתה, בין גברים ונשים. נקרא קטע משיעורו של הרב מוטה פראנק המשתייך לחסידות ברסלב, המייחס לנשים בינת לב מרובה, אך דעה קלה.ההנחה כי 'נשים דעתן קלה' ששורשיה בתלמוד, הפכה עם השנים לאמיתה מקובלת בעולם ההלכה, ונגזרו ממנה פסיקות רבות עד ימינו. לדעת הרב פראנק, קלות דעתן של נשים עשויה למשוך את בני הזוג למחלוקת ואף לפריצות. הרב פראנק מקשר בין דברי יוסי בן יוחנן לאיסורי עריות, ונראה כי הוא אינו מכוון בעיקר לאשה הרעיה, אלא לאשת איש או כל אשה שאינה נשואה לגבר, ושהשיחה עמה עלולה להוביל לפריצות, מתוך הנחה מקובלת נוספת שלפיה 'אין אפוטרופוס לעריות'. נראה שגישתו של הרב פראנק היא הקרובה ביותר לכוונתו המקורית של יוסי בן יוחנן, אשר התריע מפני שיחה מרובה עם האשה ובמיוחד עם "אשת חברו", מה שרומז על החשש מפני פריצות, בתקופה שבה עולמן של נשים ועולמם של גברים היה נפרד ונוכחותן של נשים במרחב הגברי אכן נחשבה למסוכנת. היבט זה מוביל אותנו לגישה השלישית - הפרשנות ההיסטורית-סוציולוגית. 
ג. גישת הפרשנות היסטורית סוציולוגית: גישה זו אינה מצמצמת את אמירתו של יוסי בן יוחנן, וגם אינה מצדיקה אותה. היא בוחרת לראות בה תוצר של הבניה חברתית-היסטורית שונה משל ימינו. פרופ' אביגדור שנאן, בפירושו החדש לפרקי אבות, מסביר את המשנה מפריזמה היסטורית, ובכך מחליש את תוקפה לימינו. בדרך זו הולך גם הרב אברהם שמאע, אך בהיותו רב ופוסק הלכה, יש לדבריו גם השלכות הלכתיות חשובות. הרב שמאע סוקר בשני מאמרים את התמורות הטבעיות שהתחוללו בעולם ההלכה ביחס לתפיסות של צניעות ומעמד האשה, ומוכיח כיצד הלכות מפורשות רבות שהיו נוהגות בזמן המשנה ואף נפסקו להלכה אצל הרמב"ם ובשולחן ערוך - כבר אינן נהוגות היום. טענתו המרכזית היא שסביבה והחברה שבה אנו חיים הן המעצבות את תפיסת הצניעות, ובעידן שלנו, גם הרב עובדיה יוסף פסק כי אורח החיים המעורב של נשים וגברים מבטל את החשש מפני שיחה עם האשה - דבר שבעבר היה חריג. בשפתו הציורית של הרב עובדיה יוסף, נוכחותן של נשים בסמיכות לגברים דומה ל"קאקי חיוורי" (אווזים לבנים), היינו, דבר של מה בכך (ביטוי תלמודי. ראו הסיפור על רבי יוחנן והנשים היוצאות מן המקווה, בבלי, מסכת ברכות, דף כ, עמוד א). מסקנתו ההלכתית של הרב שמעא היא שהקביעה 'אל תרבה שיחה עם האשה' אינה תקפה בימינו בחיים בחברה מעורבת הנותנת מקום לדעות וקולות של נשים. "יישומן של הוראות הלכתיות כאלה ואחרות בימינו תלוי בעמדה הפרשנית האידיאולוגית של הפרשן או הפוסק".
*הערה למנחים - מומלץ מאוד לקרא את שני המאמרים של הרב שמאע במלואם. הקישורים מצויים בדף הלימוד עצמו.

נקנח את הלימוד באנקדוטה על ברוריה, תלמידת החכמים החריפה, ורבי יוסי הגלילי, המופיעה במסכת עירובין בתלמוד הבבלי. רבי יוסי מבקש את עזרתה של ברוריה להגיע ללוד, ושואל: "באיזה דרך נלך לעיר לוד?" ברוריה, המודעת ליחס כלפי נשים הרווח בבית המדרש הגברי, והמכירה את אמרתו של יוסי בן יוחנן, משיבה לו בנימה עוקצנית: "גלילי שוטה, לא כך אמרו חכמים: 'אל תרבה שיחה עם האשה'? היה לך לומר: 'באיזה ללוד?'". בדבריה מבקרת ברוריה עולם הישיבה הגברי המדיר את הנשים ומזלזל ביכולתן ובכישוריהן.

סיום, אסיף וסיכום (30 דקות): בתום הלימוד בקבוצות נחזור למליאה לדיון מסכם, נאסוף חוויות מהלימוד ונפתֵח דיון סביב הנקודות הבאות:
•	איזו מן הגישות שהוצגו היא הקרובה ביותר לדברי יוסי בן יוחנן שבמשנה?
•	עם איזו גישה אתם מזדהים? מדוע?
•	עם איזו גישה אינכם מזדהים? מדוע?
•	מהן ההשלכות ההלכתיות והמעשיות של כל גישה?
•	נסו לתת דוגמאות מודרניות נוספות ל"קאקי חיוורי"?
•	מהו המסר של ברוריה בתשובתה לרבי יוסי הגלילי?
•	כיצד ניתן לנסח את דברי יוסי בן יוחנן בדרך שתתאים לערכיכם המוסריים?