זוגות תלמידים: לקראת ל"ג בעומר

הצעת הנחיה: 
ל"ג בעומר הוא אחד המועדים הקשים להסבר בלוח העברי משום שאין לו הסבר ברור. סיפורי בר-כוכבא, רבי עקיבא, החלקה במירון, ר' שמעון בר יוחאי, מנהגי האבלות של ספירת העומר, מדורות, חץ וקשת, קרבות עם אריות ועוד –  הם תערובת שקשה למצוא בה קו רצוף ומחבר. 
מכיוון שקשה לתת תמונה מלאה ואחידה על אודות ל"ג בעומר, נבקש בלימוד זה לעסוק בשלושה אלמנטים בתולדות המועד: ספירת העומר, מנהגי האבלות על מות תלמידי ר' עקיבא ודמותו של רשב"י, והם יאפשרו לנו לדון בשאלות ערכיות של לימוד וקנאות.
חשוב שהמנחה יהיה בקיא גם בשאר מרכיבי המועד, תולדותיו ומנהגיו (לקריאה מקוונת-  מאמר של הרב בנימין לאו במוסף תרבות וספרות של עיתון "הארץ", ל"ג בעומר בויקיפדיה).
הלימוד מתחיל ברקע אינפורמטיבי קצר על ספירת העומר, אולם מתמקד באגדות חז"ל הקשורות לל"ג בעומר ועוסקות בלימוד בתורה. מטרת הלימוד היא לשאול מה הקשר בין סגנון למידה לבין קנאות.
א.	פתיחה:
מטרתו של חלק זה לאפשר ללומדים להרהר על הנושא הנלמד מנקודת מבט אישית בטרם נפנה ללימוד המקורות. אפשר לערוך את הפתיחה בצורה של סבב או התייחסות חופשית, תלוי באופי הקבוצה.
בפתיחה אפשר לבקש מהמשתתפים לספר על מדורה שזכורה להם במיוחד או על חוויה שקשורה לל"ג בעומר שזכורה להם או שהייתה משמעותית להם. כדאי לבחור רק אחת מהאפשרויות כדי למקד את המשתתפים.
ב.	מהי ספירת העומר?
מטרתו של חלק זה לתת רקע בסיסי להבנת שמו של המועד. תחילה נשאל מהו עומר ונקרא את ההגדרה המילונית. המילה עומר משמשת כינוי במקורות לאגודת שיבולים קצורה, לקרבן העומר ולמידה מדויקת של נפח. ספירת העומר מתחילה מרגע הנפת קרבן העומר הראשון בחג הפסח ונמשכת שבעה שבועות שבהם עורכים את הקציר ולמעשה "מעמרים עומרים" כמו שמאלמים אלומות.
במקור השני, מספר ויקרא, אפשר לראות את הציווי לספור את העומר "שבע שבתות" שהן שבעה שבועות בין פסח לעצרת, כלומר חג השבועות, המועד שבו הספירה מסתיימת, "נעצרת". ספירת העומר היא ספירת חמישים הימים הללו, והיום השלושים ושלושה בספירה הוא ל"ג בעומר. אבל מה קרה בל"ג בעומר?
ג.	מגפת תלמידי רבי עקיבא
המקור שלפנינו הוא הטקסט המסורתי הקדום ביותר וכמעט היחידי המסביר את מנהגי האבלות בתקופת ספירת העומר,  וככזה הוא מקור תמוה מאוד. לפי המסופר בו, כל רבבות תלמידי ר' עקיבא מתו מכיוון ש"לא נהגו כבוד זה בזה", ולכן מוסר ההשכל הגלוי של הסיפור הוא שעל תלמידי חכמים לנהוג כבוד זה בזה לבל ייענשו.
אמנם ההיסטוריונים בימינו חלוקים בניתוח המקור הזה, אולם מרביתם רואים במסורת המובאת בו את ההסבר לכישלון מרד בר כוכבא, וברבבות ה"תלמידים" את צבאו של בר כוכבא, שר' עקיבא הכתירו למשיח. (ניתוח מקיף של מקורות חז"ל בנושא וסקירה על דעת החוקרים אפשר למצוא במאמרו של ליכט באתר מט"ח). המקור שלנו מותיר את ההקשר ההיסטורי של מות ה"תלמידים" עלום וכן מסורת מעורפלת על פגם מוסרי בהתנהגותם.
אולם הסיפור מעלה את השאלה מה החטא החמור שמביא למוות המוני כל כך? מה הערך של מפעלו החינוכי של ר' עקיבא אם תלמידיו לא נוהגים כבוד זה בזה? מה לימד אותם ר' עקיבא שגרם לכולם להתנהג כך ולהיענש? 
ד.	לימוד בחברותא: מה נגיד על הרומאים?
לימוד בחברותא נועד לאפשר ללומדים להיות אחראיים ועצמאיים בלמידה ולהיות אקטיביים באופן אינטנסיבי. בחברותא הלומדים צריכים לסייע זה לזה להבין את הטקסט ולהסתייע בטקסט כדי להבין זה את זה. 
כדי להיכנס לאווירה בבית המדרש של ר' עקיבא נקרא סיפור על אודות אחד מתלמידיו של ר' עקיבא, ר' שמעון בר יוחאי. הסיפור מתחיל בדיון בין שלושה חכמים ומאזין רביעי על השלטון הרומי. את הדיון פותח ר' יהודה שמשבח את הרומאים, לאחריו ר' יוסי – שותק, ואז עונה רשב"י ומגנה את אותם דברים ששיבח ר' יהודה. המאזין השלישי - יהודה בן גרים (מקביל ספרותי ליהודה איש קריות) - מלשין על השיחה לרומאים, והם גוזרים שכר ועונש לכל אחד מהחכמים בדיון. 
כשלב ראשון בלימוד מבקשות השאלות על מקור זה להכניס את הלומדים לדילמה שעמדו לפניה בני התקופה, לנסות להבין את השיקולים ואת דמותם של הדוברים ולחפש היכן נשמעים דברים דומים בימינו על תרבות המערב, על השחיתות הפוליטית וכו'.
ה.	המשך בחברותא: רשב"י והמערה
סיפור ססגוני זה מתאר את כניסתם של רשב"י ובנו ר' אלעזר אל המערה, שהייתם בה ויציאתם ממנה. זוג החכמים בורחים אל מקום שכולו למידה, כולו לימוד תורה. במשך תריסר שנים מרבית שעות היממה גופם טמון באדמה, ורק ראשיהם מציצים מעל החול כדי ללמוד תורה זה עם זה.
אליהו הנביא הוא שמזמין אותם לצאת מהמערה, וביציאתם הם אינם מבינים כיצד יכולים בני אדם לעסוק במלאכה חקלאית במקום ללמוד, והם מביאים חורבן בכל מקום שעיניהם מביטות בו. הם נשלחים ל"תקופת צינון" של שנה נוספת במערה, הפעם בשליחות בת קול. כעבור שנה הם יוצאים ממנה מיוזמתם, וכעת נראה כי לפחות רשב"י עבר שינוי בתפיסתו את העולם הגשמי. עכשיו הוא ובנו משמשים שילוב מאזן - האחד מחריב והאחר מרפא. הם מתהלכים כך עד שמפגש עם זקן אחד וחיבתו היתרה למצוות מניחה את דעתם.
הסיפור מבטא כיצד לימוד מעמיק וממושך יכול להביא לעצמה רוחנית מצד אחד ולבידוד ולניכור חברתי ולחוסר יכולת להשלים עם "גשמיות" האדם מצד אחר. הלימוד של רשב"י ובנו מתעלם מהמציאות הגופנית של האדם ורואה בו טרחה, עד שהם מצליחים לראות דוגמה פשוטה של מעשה גשמי פעוט - נשיאת צרור הדסים - שמבטא רוחניות. רק אז מתקררת דעתם על העולם הגשמי, והם, מטפורית, יוצאים מהמערה.
רבים עמדו על האנלוגיה בין המערה של רשב"י למשל המערה המפורסם של אפלטון, וייתכן שסיפור זה מעמת את מודל הלימוד התלמודי-יהודי עם המודל הפילוסופי המערבי.
עוד מוטיב ששוזר את הסיפור הוא מוטיב הזוג - הבריחה בזוג, הלמידה בזוג, החורבן והריפוי מתרחש בזוגיות בסגנון "יין-יאנג", והלקח האחרון מובא באמצעות זוג צרורות הדסים.
ו.	איסוף וסיכום
לאחר הלימוד בחברותא כדאי לאפשר ללומדים לשתף בתהליך הלמידה בחברותא. באלו שאלות עסקו, אלו דעות הושמעו, ועל מה נחלקו הלומדים.
בסוף הלימוד מומלץ לשאול שאלות שנועדות לחבר בין הלומדים, הטקסט הנלמד, והמציאות החברתית שלהם. כדאי לשאול מה הקשר בין סיפור רשב"י והמערה לסיפור תלמידיו של ר' עקיבא.
•	מדוע שני הסיפורים עוסקים בזוגות תלמידים?  (אפשר לראות את מוטיב הזוג הן בהתבדלות- "די לעולם בי ובך", מעין "תאי לימוד מחתרתיים", הן באפשרות לאיזון והשלמה של היחיד על ידי זיווגו לחברותא. בסיפור הראשון הזוגות נענשים מכיוון שלא נהגו כבוד זה בזה. האם יחסי האנוש בבית המדרש, הדינמיקה הזוגית בין הלומדים, קשורה לחטא ולעונשו? בסיפור השני האב והבן עוברים מדינמיקה זוגית מתבדלת, מתא מחתרתי, לדינמיקה מאזנת, להרמוניה בינם לבין העולם)
•	כיצד לימוד יכול להביא לקנאות בתכנים ובדרך הלימוד? 
•	למה מוביל הלימוד שלנו כאן בבית המדרש ובמערכות חינוך שאנו  מכירים?