דף למנחה
השיעור שלפנינו עוסק בשני עניינים הקשורים זה בזה: 
א. מצוות התלויות בארץ – מתנות עניים המופרשות מפרי האדמה על ידי בעלי השדות והקניינים, לטובת תמיכה בעניים שאין להם רכוש ונכסים משל עצמם. 
ב. ארץ התלויה במצוות – האזהרה כי הארץ מקיאה את יושביה אם הם לא יקיימו את מצוות היסוד שבין אדם לחברו.
 
קיימת אפוא זיקת גומלין בין קיומן של מצוות בין אדם לחברו – לקט שכחה ופאה, מעשר עני, שמיטה וכדומה – שהן מצוות שניתן לקיים רק בארץ-ישראל ונועדו לשמור על ערבות הדדית בין חלשים וחזקים בחברה; לבין האזהרה כי הארץ מקיאה את יושביה כאשר הם שוכחים את חובותיהם המוסריות והחברתיות. מכאן עולה שהארץ ניתנה לבניה על תנאי, והיא לא תסבול חברה הפועלת על פי חוקי הג'ונגל, חסרת נורמות מוסריות בסיסיות. מכיוון שה' הוא שקבע את הנורמות החברתיות, וה' הוא שייעד לעם ישראל את הארץ – הם יושבים בה בחסד ולא בזכות. 

מהלך הלימוד 
פתיחה 
נציג לדיון את השאלה הבאה: 
•	מהם התנאים הבסיסיים בתחיקה החברתית, שבלעדיהם חברה אינה יכולה להתקיים כלל, ובפרט בארצנו ובחברה היהודית?

•	מה לדעתכם יכול לקרות לחברה שלא תקיים את נורמות היסוד הללו בתחום שבין אדם לחברו?

לימוד בחברותא
יחידת הלימוד מתחלקת לשניים: 
א. חלק ראשון - פרקי מקרא העוסקים במצוות שבין אדם לחברו וזיקתן לישיבת הארץ. 
ב. חלק שני - מקורות ההלכתיים של חז"ל העוסקים במתנות עניים מפרי השדה ועשיית חסד עם החלשים בחברה.

אסיף סיום 
נקרא בדברי הרמב"ם על המצוות התלויות בארץ, ונשאל: מה לדעתכם משתמע מהרחבת מצוות פאה מדברי סופרים (כלומר, מצווה מחז"ל ולא מן התורה) אף לחוץ לארץ? למה הרחיבו את המצווה? מה רצו להביע בכך ואיזו חברה רצו לעצב דרך הרחבת המצווה?