'ותָּבוֹא הָאִשָּׁה אֶל כָּל הָעָם בְּחָכְמָתָהּ': על האשה החכמה מאבל בית המעכה 
הצעת הנחייה
מבוא רעיוני ואופן הלימוד:
בלימוד זה נעסוק בדמותה של האשה החכמה מאבל בית המעכה (שמואל ב, פרק כ). אשה זו אינה מוזכרת בשמה, אך כינוייה מלמד על הכבוד שזכתה לו, וגם ספרות המדרש מתייחסת אליה בהערכה גבוהה, כמו גם חז"ל המייחסים לה יכולת נבואה והנהגה ומעניקים לה שם ושושלת מכובדת.
פתיחה (20 דקות): נפתח את הלימוד בקריאה משותפת של הפסוקים מספר שמואל, כרקע לסיפור האשה החכמה מאבל בית המעכה. 
לפי מידת הידע של המשתתפים יחליטו המנחים עד כמה כדאי להרחיב את הרקע המקדים לעלילה המתרחשת בפרק כ. כהרחבה, אפשר  להזכיר את הנקודות הבאות:
- יואב, שר צבאו ויד ימינו של דוד, הודח על ידי דוד מתפקידו לאחר שהרג את אבשלום, בנו של דוד שמרד באביו, על אף בקשתו המפורשת של דוד להשאירו בחיים. בפרשייה זו ניסה יואב לזכות בחדש באמונו של דוד ולהוכיח לו את נאמנותו, (וגם חיסל את עמשא שתפס את תפקידו). יואב היה אחיינו של דוד, בן אחותו צרויה.
- עמשא, יד ימינו של אבשלום בעת שמרד בדוד אביו. נראה כי דוד לא נטר לו טינה על כך, שכן לאחר שנהרג אבשלום והודח יואב, הוא מינה דווקא אותו לשר צבאו. עמשא היה אף הוא אחיינו של דוד, בן אביגיל אחות דוד.
- אבישי, אחיו של יואב, אף הוא מנאמני המלך דוד.
- שבע בן בכרי, בן שבט בנימין, שבטו של שאול המלך שהכריז מרד על בית דוד וקרא לפיצול הממלכה. בפרק כ' אנו פוגשים את דמותו לראשונה.

בתום הקריאה נקיים דיון סביב הנקודות הבאות:
•	הדמויות המרכזיות בפרק הן שבע בן בכרי, עמשא, יואב (ואבישי) והאשה החכמה מאבל בית המעכה. כיצד מוצגת כל דמות? מהם היחסים בין הדמויות? 
•	כיצד מאופיינת הדמות הנשית בסיפור לצד הדמויות הגבריות?
•	מה דעתכם על התנהלותה של האשה החכמה? נסו לנתח את דבריה ולחשוב כיצד הצליחה להשפיע על יואב, אשר היה ידוע בנאמנותו הבלתי מתפשרת לדוד ובמזגו החם.
•	מדוע לא מוזכר שמה של האשה החכמה?

לימוד בקבוצות/חברותא (50 דקות): בגמר הדיון הפותח יתחלקו המשתתפים לקבוצות לימוד קטנות לצורך העמקה במקורות. המנחים יעברו בין הקבוצות יבארו ויבהירו.

דמותה של האשה החכמה מאבל בית המעכה מופיעה לראשונה בספר שמואל ב פרק כ, בעת שפורץ המרד של שבע בן בכרי בדוד. יואב ואנשיו רודפים אחר המורד עד חומת העיר אבל הנמצאת במחוז בית המעכה, ומבקשים להקים סוללה ולפרוץ לעיר, אך תושייתה של האשה החכמה מונעת זאת ומוצאת פתרון שלא מסכן את אנשי העיר. בסיפור בולטים חוסר האונים והאימפולסיביות של אנשי הצבא הגברים, לעומת החוכמה, יישוב הדעת והתושייה שהפגינה האשה החכמה:
שבע בן בכרי, שמרד במלכות דוד וביקש להתנתק ממנה, בורח ומתחבא במצודתו שבאבל בית המעכה, עד שלבסוף הוא מוצא להורג. 
עמשא, שר צבאו של דוד, אשר נקרא לדלוק בעקבותיו של שבע בן בכרי, מתמהמה בדרך, ומשלם על כך בחייו.
אבישי נשלח בידי דוד ביחד עם יואב אחיו, להשלים את משימתו של עמשא. יואב מנצל הזדמנות זו כתירוץ להיפגש עם עמשא ולהרוג אותו. באופן כללי מצטיירת דמותו של יואב בספר שמואל כתכסיסן, חמום מוח ורצחני. ייתכן שנאמנותו העיוורת לדוד החלישה בצורה ניכרת את אמות המוסר שלו. 
לעומת כל אלה, האשה החכמה הניצבת בפתח העיר אבל בית המעכה, מוצגת כאדם חזק, הגיוני ושקול. היא משתמשת במעמדה ובכוחה כדי לפנות ליואב בדברי היגיון, ומציגה את עמדתה בצורה חזקה, עוצמתית, אך רגועה. היא יודעת שיואב נחוש להפגין את נאמנותו לדוד ולזכות מחדש באמונו, ועל כן היא פונה לנקודה הרגישה ביותר שלו: "שָׁאוֹל יְשָׁאֲלוּ בְּאָבֵל וְכֵן הֵתַמּוּ; אָנֹכִי שְׁלֻמֵי אֱמוּנֵי יִשְׂרָאֵל אַתָּה מְבַקֵּשׁ לְהָמִית עִיר וְאֵם בְּיִשְׂרָאֵל לָמָּה תְבַלַּע נַחֲלַת ה'", בדברים אלו היא רומזת לו שמעשהו לא ייתפס כהרואי, כי אם כרצחני ואף פלגני. בשעה זו, שמרד ופילוג מאיימים על ממלכת דוד, יודע יואב כי כל צעד שגוי שלו עלול 'לעלות לו ביוקר' והוא יצטרך לתת את הדין בבית המלוכה. האשה החכמה אינה פונה לרגשות הרחמים של יואב, מכיוון שהיא יודעת שהוא אינו מוּנע מהם אלא מן המוטיבציה שלו להוכיח עצמו לפני דוד. כאן באה לידי ביטוי חוכמתה: יכולתה לדבר אל יואב בשפה שיבין, ולהשפיע על החלטותיו. תשובתו של יואב- "חָלִילָה חָלִילָה לִי אִם אֲבַלַּע וְאִם אַשְׁחִית"- ממחישה עד כמה קלעו דבריה של האשה החכמה במטרה, ועד כמה היו אפקטיביים. חוכמתה של האשה אינה מתבטאת רק במילים, אלא גם במעשים - היא מבינה שיואב אינו יכול לחזור לארמון בידיים ריקות, ולכן מציעה כי אנשי העיר ימסרו את המורד לידי יואב, ויחסכו מכולם את הקרב. חוכמתה ותושייתה של האשה ממשיכות בעת שהיא פונה אל אנשי עירה לשכנעם למלא את הבטחתה ליואב, שכן מן הסתם הם כבר חדורי רוח קרב ושנאה כלפי יואב. "בְּחָכְמָתָהּ" היא מצילה עיר שלמה.
נראה שחוכמתה של האשה מאבל בית המעכה לא נעלמה גם מעיניהם של חז"ל, אשר שיבחו אותה על יישוב דעתה ועל קור רוחה מול יואב. בתוספתא במסכת תרומות נלמדת אף הלכה ממעשיה: אם ישנו אדם מבוקש ששמו מפורש (ולשיטת רבי שמעון, הוא גם מורד במלכות), והוא מסכן קבוצה שלמה - יש למסור אותו כדי להציל את כלל הקבוצה. הלכה זו נוגעת בסוגיות אתיות כבדות משקל של חיים ומוות, והמשנה ממחישה עד כמה העריכו חז"ל את האשה החכמה. משנה זו בולטת על רקע תקופתה שבה מעמדן של נשים בכלל, ומעמדן בהלכה בפרט, היה נמוך מאוד ביחס לגברים.
רבים מהמדרשים החז"ליים קישרו את האשה החכמה לסרח (או שרח) בת אשר, האשה היחידה המוזכרת ברשימת צאצאי יעקב (בראשית, פרק כו; פרק מו). מדרש שכל טוב מסביר זאת בכך "שנשרחו ונתרבו ימיה" - שחייתה מימי הירידה למצרים ועד תום מלכות דוד (620 שנה). לכאורה הקשר תמוה, שכן שרח מוזכרת בתמציתיות רק בהקשר של צאצאי בני יעקב, אך המדרש מבקש להעצים את דמותה של האשה החכמה ולהעניק לה שם ושושלת יוחסין מכובדת. פרקי דרבי אליעזר מייחס לסרח תכונות נבואיות ומנהיגותיות, הבנה בתורת הנסתר, שקיבלה בירושה מאברהם סבי סבהּ, ובזכות כך בני ישראל האמינו במשה ונגאלו מעבדות מצרים. 
סרח/האשה החכמה, הפכה במדרש משלי ובראשית רבה לדמות מיתית בעלת סגולות של חוכמה. ייתכן כי מגמה זו נובעת דווקא מהמקום השולי שקיבלו נשים דומיננטיות וחכמות בתנ"ך, בהשוואה למקום המרכזי שקיבלו גברים. דווקא משום כך, אותן נשים שכן הצליחו להשתחל לדפי התנ"ך (ולזכות בתואר 'חכמות') - נתפסו כיוצאות דופן במעלותיהן.
המדרש בבראשית רבה מעצים את כל הנקודות ומחבר אותן יחדיו. במדרש מפורטים חילופי הדברים בין האשה החכמה, יואב ואנשי העיר, והוא ממחיש את חוכמתה של האשה. סרח/ האשה החכמה מוכיחה את יואב (ואת המלך דוד) על התנהגותם ובורותם: "שמך יואב לומר שאתה אב לישראל, ואין אתה אלא קוצר ואין אתה לפי שמך, ואין אתה ודוד בני תורה [...] לא כתוב (דברים כ', י) "כי תקרב אל עיר להלחם עליה וקראת אליה לשלום?!" 
האשה החכמה ניחנת בכמויות בלתי מבוטלות של אסרטיביות ויכולת אסטרטגית - היא יודעת כיצד לפנות ליואב וכיצד לפנות אל בני עירה, כדי להשיג את מבוקשה. היא מציגה אסטרטגיות של משא ומתן וכשהיא פונה לבני עירה היא לא מציגה תחילה את דרישתו של יואב, כדי שלא יסרבו לה, אלא ממסגרת את הצעתה בצורה שונה, מתווכת ו"מפייסת" אותם. 
נסיים את הלימוד בדברי הרמב"ם על יכולת הדיבור של הנביא. הרמב"ם, שהיה רציונליסט והתרחק ממיסטיקה, מייחס לנביא יכולת שכלית גבוהה ביותר הבאה לידי ביטוי בכישורי הנהגה ובראיית מכלול צורכי הכלל לנגד עיניו. יכולת הדיבור של הנביא מאפשרת לעם להבין את דבריו בדרגות שונות, על פי רמת האוכלוסייה. מבּחינה זו גם האשה החכמה מאבל בית המעכה תואמת את ההגדרה של 'נביאה' משום שהיא ניחנה בכישרון לדבר לקהלים שונים ברמות שונות, ויש לה יכולת לראות את טובת הכלל. לא בכדי ייחסו לה חז"ל תכונות של נביאה.

סיום - אסיף ודיון (20 דקות): בתום הלימוד יחזרו המשתתפים למליאה לאסוף חוויות לימוד ולדון בנקודות הבאות:
•	מדוע, לדעתכם, קשרו חז"ל את האשה החכמה מאבל בית המעכה לסרח בת אשר? מדוע היה להם חשוב לשייך אותה לשושלת אברהם, יצחק ויעקב?
•	מתוך כלל המדרשים שקראתם - מהן תכונותיה של האשה החכמה שזיכו אותה בהערכתם הגבוהה של חז"ל?
•	איזה מבין המקורות שקראתם היה הנועז ביותר בעיניכם?
•	האם יש לאשה החכמה יכולת נבואה (לשיטת הרמב"ם)? במה מתבטאות יכולות אלו?
•	אילו עקרונות של תיווך וניהול משא ומתן ניתן ללמוד מן האשה החכמה?
•	איזה שם הייתם מעניקים לאשה החכמה?