"בנות צלפחד חכמניות הן": עיון בסיפור בנות צלפחד 
הצעת הנחיה
מבוא רעיוני ואופן הלימוד:
בדף זה נעסוק בחמש בנות צלופחד - מחלה, נועה, חוגלה, מילכה ותרצה - אשר יצרו תקדים חוקי בפנייתן אל משה לקבל נחלה בארץ ישראל. נבחן את הדהוד מעשה בנות צלפחד במדרשי חז"ל ובשני מדרשים מודרניים.

פתיחה (20 דקות): נפתח את הלימוד בקריאה משותפת של סיפור בנות צלפחד, ולאחריה נערוך דיון קצר סביב הנקודות הבאות:
•	נשים רבות בתנ"ך, גם דמויות מפתח, לא זכו לאזכור שמן, כגון: אשת מנוח, בת יפתח, האשה הגדולה משונם, האשה מתקוע, האשה החכמה מאבל בית מעכה, ועוד. מדוע לדעתכם זכו דווקא בנות צלפחד שֶמנו את שמן?
•	כיצד מנמקות בנות צלפחד את בקשתן לנחלה? מדוע, לדעתכם, הן משתמשות בנימוק זה?
•	מה ניתן ללמוד מפסוקים אלו על בנות צלפחד?

לימוד בקבוצות (50 דקות): נתחלק לקבוצות קטנות לצורך העמקה במקורות. המנחים יעברו בין קבוצות הלימוד ולפי הצורך יבהירו ויבארו.

לאחר פרשת קורח והמפקד הגדול של כל עדת בני ישראל, מצווה ה' את משה לחלק את הארץ לנחלות לפי גודל המשפחות. בנות צלפחד, צאצאיותיו היחידות של חפר בן גלעד לבית מנשה (בנו של יוסף), פונות למשה בטענה כי אף שאביהן לא חטא עם קורח, הוא מת בלא בנים, ולכן הוא לא זכה לנחלה על שמו. על פי החוק המקראי, רק בנים יכולים לרשת את אביהם, ולכן הן נותרו בלא נחלה. בנות צלפחד אינן באות בחשאי אל משה, אלא פונות אליו קְבל עם ועדה: "וַתַּעֲמֹדְנָה לִפְנֵי מֹשֶׁה וְלִפְנֵי אֶלְעָזָר הַכֹּהֵן, וְלִפְנֵי הַנְּשִׂיאִם, וְכָל-הָעֵדָה פֶּתַח אֹהֶל-מוֹעֵד". מעמד מלחיץ זה לא היה מן הסתם פשוט לנשים, על רקע מקומן השולי באותה תקופה.
ובכל זאת, מציגות בנות צלופחד את בקשתן בצורה רהוטה ומנמקות אותה בחוכמה: "אָבִינוּ מֵת בַּמִּדְבָּר, וְהוּא לֹא-הָיָה בְּתוֹךְ הָעֵדָה הַנּוֹעָדִים עַל-ה' בַּעֲדַת-קֹרַח, כִּי-בְחֶטְאוֹ מֵת, וּבָנִים לֹא-הָיוּ לוֹ; לָמָּה יִגָּרַע שֵׁם-אָבִינוּ מִתּוֹךְ מִשְׁפַּחְתּוֹ, כִּי אֵין לוֹ בֵּן? תְּנָה-לָּנוּ אֲחֻזָּה בְּתוֹךְ אֲחֵי אָבִינוּ". בדבריהן מודגש זכותו של האב ולאו דווקא זכותן שלהן; חששן שמא הוא ייחשב כחוטא בעדת קורח רק כי הוא מת במדבר, ותביעתן שלא ייגרע שמו מתוך משפחתו. ניכר כי הן מכירות בחשיבותה של נחלה בארץ, הן מהבחינה הכלכלית הן מהבחינה המעמדית, שכן על ידי הנחלה מונצחים בעליה והשושלת נשמרת. 
אך מדוע ציינו בנות צלפחד את העובדה הבעייתית כי אביהן מת "בחטאו" ולא מת סתם? 
ההיגיון העומד מאחורי תשובתן יכול להיות הכלל 'הפה שאסר הוא הפה שהתיר', על פי קביעת המשנה במסכת כתובות על אשה המצהירה בפני בית הדין כי היא אשת איש שהתגרשה, או שבוייה אשר לא נטמאה בשבי. מכיוון שהיא לא מנסה להסתיר את עברה שיכול לפגוע בסיכוייה להינשא, מאמינים לה. בנות צלפחד נקטו אותה דרך כדי להסביר כי מותו של אביהן לא היה קשור לחטאו של קורח, וכדי להוציא מכלל ספק את נאמנות משפחתן למשה ואהרן. לא ניסיון למרד יש בבקשתן, אלא בקשה לעשיית צדק]. דבריהן מעידים על חוכמתן ורגישותן ועל יכולתן לפרוץ את החוקים הפטריארכאליים של תקופתן. מצד אחד הן מצניעות את עצמן ומדברות בשם אביהן, ומצד שני הן עומדות בתוקף על זכויותיהן ומפגינות אסרטיביות בלשון ימינו.
בקשתן של בנות צלופחד, שנענתה על ידי ה' במילים "כן בנות צלפחד דוברות" - זכתה לשבחים רבים גם במדרשי חז"ל. ספרי זוטא מאדיר את בקשתן ורואה בהן חלוצות המבטאות אמון וביטחון בכניסה לארץ, בניגוד לרבים מבני דורן שסירבו וחששו מן הכניסה לארץ המובטחת. גם מדרש תנחומא מתאר אותן כנאמנות לעמן ולארצן, ומציין כי הן סמל לכל הנשים באותו דור אשר שמרו על נאמנותן לאלוהים, להנהגה ולארץ. באוצר המדרשים מובא מדרש שלפיו האומץ שלהן לפנות אל משה בדיבור ישיר, ורדיפת הצדק שלהן, מזכים אותן בתואר "ישרות גדולות בצדקות". במסכת בבא בתרא בתלמוד הבבלי מהללים האמוראים את חוכמתן של בנות צלופחד, בכמה היבטים: בחירת העיתוי המדויק (בדיוק לאחר שמשה עיין בחוק הייבום בספר דברים); הפגנת ידע הלכתי (בחוקי הייבום שנועדו לקיים את שם המת); רטוריקה (הצגת המקרה כתקדים ייחודי); ואורך רוח (עד שיימצא להן חתן הגון). המדרש מלמד גם על התנאים להצלחת תקדימים:
- העיתוי חשוב לא פחות מתוכן הבקשה
- בקיאות בתחום הידע מחזקת את תוקף הבקשה
- התמדה ונחישות, גם אם הן אינן מקובלות מבחינה חברתית, עשויות להשתלם (לפי המדרש בנות צלפחד חיכו עד גיל ארבעים כדי להינשא לאיש ראוי).

נחתום בשני מדרשים מודרניים שכתבה רבקה לוביץ על בנות צלפחד. המדרש הראשון מסביר מדוע הן נקראו בתחילה רק 'בנות צלפחד', משום שכל עוד חיו בצל אביהן הן היו שרויות בפחד; ורק לאחר שיצאו מאותו צל הן קיבלו שם ונתאחדו באחוות אחיות ובשפה מודרנית - עברו העצמה, ואזרו אומץ לפנות למשה וליצור תקדים חוקי. מדרש זה מדבר על נטייתן של נשים לוותר על עצמן, ועל פוטנציאל הכוח וההעצמה החבוי בהן, אילו יכירו בייחודן ויתחברו יחדיו
המדרש השני מדבר על הדרכים לחולל שינוי. בנות צלופחד בתקדים שיצרו מסמלות "אמת הצומחת מלמטה", שבאה כנגד אמת הבאה מלמעלה. במילות הסיום של המדרש מביעה לוביץ את התקווה: "אשרי הדור שבו פוגשת אמת של מעלה באמת של מטה. הוא שנאמר: 'אמת מארץ תצמח וצדק משמים נשקף'" - תקווה שמנהיגי הדור, המייצגים את האמת הבאה "מלמעלה", ישכילו להיות קשובים גם לקולות "מלמטה", של נשים וגברים השואפים לחולל שינויים חוקתיים, הלכתיים, כדי לאפשר את המשך קיומה של רוח ההלכה (למנחים: דרשה נוספת ומעניינת של הזכרת שמותיהן של בנות צלפחד מובאת על ידי צביה ולדן ומופיעה אף היא בספר "דרשוני" [עמ' 94]- במידה ויש זמן ניתן להביא גם מדרש זה כסיכום).

סיום, אסיף ודיון (20 דקות): בתום הלימוד נחזור למליאה לסיכום ואיסוף חוויות לימוד.
•	רבים רואים בבנות צלפחד את "הפמיניסטיות הראשונות" - האם אתם מסכימים עם הגדרה זו? כיצד אתם הייתם מכנים אותן?
•	במה התבטאה חוכמתן של בנות צלופחד, לדעתכם?
•	האם ניתן לראות במעשיהן של בנות צלופחד "תיקון עולם"?

* הערה למנחים: על תיקון עולם ראו בדף הלימוד בסדרה זו  "חיים ומוות ביד הלשון" –נשים ידעניות מתקנות עולם"
•	הביעו את דעתכם על מילות הסיום של המדרש: "אשרי הדור שבו פוגשת אמת של מעלה באמת של מטה. הוא שנאמר: 'אמת מארץ תצמח וצדק משמים נשקף'". האם לדעתכם נזכה לראות כבר בדורנו חיבור כזה בתחומי החקיקה ההלכתית והמדינתית? 

הערה למנחים - יש להבהיר למשתתפים כי הביטויים 'שינוי' ו'פריצת דרך הלכתיות וחוקתיות' אינם מדברים על מהפכה כוללת בהלכה אלא על פתרונות הלכתיים למצוקתן של נשים וגברים. למשל: מציאת פתרון הלכתי לנשים עגונות; חקיקת חוקים מדינתיים שוויוניים; שינוי אדריכלי של בית הכנסת שמתחשב בנשים; ועוד ועוד. בקצה הדרך ישנם כמובן שינויים רדיקליים יותר (על פי שיקול דעתכם) - לדוגמה: מתן תוקף ציבורי (ממלכתי)  ליחסים חד מיניים. ראו כאן לדוגמה