"יפה אמרה ברוריא": על חוכמתה של ברוריה
הצעת הנחיה
מבוא רעיוני ואופן הלימוד:
דף זה יעסוק בדמותה של ברוריה, אשת התנא ר' מאיר, בתו של התנא חנינא בן תרדיון ותלמידת חכמים משובחת בפני עצמה. מהסיפורים על-אודותיה הפזורים בתלמוד ובמדרש, ניתן ללמוד על אופייה ועל תכונותיה שהפכו אותה לבת-פלוגתא חריפה, לידענית גדולה בתחום ההלכה והמקרא ולבעלת תובנות נפשיות עמוקות.

פתיחה (10 דקות): נפתח את הלימוד בקריאה משותפת של המקור הראשון ממסכת יומא בתלמוד הבבלי, המדגים את דעת חכמים על אשה המפגינה ידענות וחוכמה בתחום התורני. על רקע עמדה זו נעמיד את ברוריה, המצליחה לפרוץ באופן מרשים את הגבולות המגדריים של בית המדרש. התפיסה השלטת אצל חז"ל (ובמידה מסוימת גם בימינו), היא שנשים אינן שוות לגברים ביכולת הלמידה שלהן, והיא חוזרת בדוגמאות רבות כגון: "נשים דעתן קלה", "אל תרבה שיחה עם האשה", "כל המלמד בתו תורה כאילו לומדה תפלות" וכדומה. תגובתו של רבי אליעזר ממחישה זאת. 
בתום הקריאה נשאל:
•	מדוע לא ענה ר' אליעזר לשאלתה של האשה החכמה?
•	מה מלמדת אותנו תגובתו על היחס לנשים אשר ניסו לפרוץ את חומות בית המדרש?
לימוד בקבוצות (60 דקות): בתום הדיון נתחלק לקבוצות לימוד להעמקה במקורות. במהלך הלימוד יעברו המנחים בין קבוצות הלימוד, יבארו ויבהירו לפי הצורך. 

נחלק את הלימוד לארבעה חלקים. שלושת הראשונים יתמקדו באישיותה של ברוריה, והרביעי יעסוק ב"מעשה דברוריא", ובסופה הטרגי של אותה אשה מיוחדת. 
הערה למנחה: קטעי הלימוד המובאים הם לקט קטן מתוך כלל סיפורי ברוריה המופיעים בתלמוד ובמדרש, ונועד אך להדגים את רובדי אישיותה וחוכמתה. ברוריה בולטת יותר מכל אשה אחרת בתקופתה בהקשר הלימודי התורני, ומהווה חלק בלתי נפרד מציבור התנאים. יש המכנים אותה אף 'תנאית'.

א. "יפה אמרה ברוריא" על ידיעותיה בתחום ההלכה והפרשנות: על מנת לעמוד על רוחב ידיעותיה התורניות של ברוריה ובקיאותה הרבה, המרשימה בכל קנה מידה, ובעיקר על רקע תקופתה (דור רביעי לתנאים, תחילת המאה השנייה לספירה), נקרא את התוספתא למסכת כלים. במשנה זו דנים חכמים בשעת טומאתו וטהרתו של תנור. מבלי להיכנס לפרטי ההלכה, נוכל להתרשם מעוז רוחה ותבונתה של ברוריה שלא חששה להציג דעות מנוגדות לחכמים אחרים, כולל לאביה, התנא חנניה בן תרדיון (שהיה מעשרת הרוגי מלכות). בשל ידיעותיה היא זוכה לקבל מחמאה נדירה מרבי יהודה בן בבא: "יפה אמרה בתו מהוא (מאביה)".
במסכת פסחים בתלמוד הבבלי, מבקש ר' שמלאי מר' יוחנן ללמוד איתו את 'ספר היוחסין' - דברי תנאים על דברי הימים. תחילה דוחה ר' יוחנן את  ר' שמלאי בטענה שהוא אינו מיוחס מספיק כדי ללמוד ספר זה. בסופו של דבר הוא מתרצה ור' שמלאי מבטיח לו כי יוכל לסיים את הלימוד בתוך שלושה חודשים. תגובתו של ר' יוחנן לא מאחרת לבוא: הוא משליך עליו עפר וגוער בו על יהירותו. לדבריו, אפילו ברוריה, שלמדה שלוש מאות שמועות (מסורות) ביום משלוש מאות רבנים, לא סיימה  את הלימוד בתוך שלוש שנים, קל וחומר ר' שמלאי. מסיפור זה ניתן ללמוד שני דברים עיקריים - ראשית, שברוריה השקיעה בלימוד התורה לא פחות מכל תנא אחר ושהיקף ידיעותיה היה עצום; ושנית, שחכמי הדור העריכו את שכלה מאוד והשתמשו בדמותה כסמל להצטיינות בלימוד תורה.
ב. "לא כך כתוב!" על חריפות לשונה: חריפותה של ברוריה בדיונים עם אנשים בכלל ועם תלמידי חכמים בפרט, עולה מתוך כמה מקורות. במסכת ברכות בתלמוד הבבלי מתנהל דיון בינה לבין 'צדוקי' המנסה להקניטה ולבחון את ידיעותיה בתנ"ך. הוא מקשה על הפסוק מישעיהו "רני עקרה לא ילדה" - מדוע צריכה אותה עקרה לשמוח שלא ילדה? ברוריה מצליפה בו בלשונה: 'שוטה! ראה את סוף הפסוק': "כי רבים בני שוממה מבני בעולה אמר ה'". ומכאן, שעקרה באותה תקופה איומה צריכה לשמוח שלא תביא למציאות כה קשה ('גיהינום', כדבריה) ילדים. סיפור ממחיש לא רק את חוכמתה של ברוריה ובקיאותה במקרא, אלא גם את האסרטיביות והנחישות שלה בוויכוח מול הצדוקי. 
במסכת עירובין מסופר על רבי יוסי הגלילי המבקש את עזרתה של ברוריה להגיע ללוד, ואומר לה: "באיזו דרך נלך ללוד?". ברוריה, המכירה את הדעה הרווחת על נשים בבית המדרש הגברי ואת אמירתו של יוסי בן יוחנן "אל תרבה שיחה עם האשה" (אבות, א, ה) - משיבה לו בנימה שקשה להתעלם מעוקצנותה: "גלילי שוטה, לא כך אמרו חכמים: "אל תרבה שיחה עם האשה"? היה לך לומר: "באיזה ללוד?"". תשובתה ממחישה את לשונה החריפה המוכיחה את הגברים באי בית המדרש, המדירים ממנו את הנשים. ייתכן גם כי ברמה האישית היא מוחה נגד העובדה שהדבר היחידי שר' יוסי הגלילי שואל אותה, תלמידת החכמים, הוא כיצד להגיע ללוד. סיפור נוסף במסכת עירובין מתאר כיצד בעטה(!) ברוריה בתלמיד חכם שלמד בלחש, והוכיחה אותו על כך בעזרת סימוכין מן הכתוב. מסיפור זה ניתן להסיק שתי מסקנות חשובות - נוכחותה הפיזית של ברוריה בבית המדרש; ואומץ ליבה וסמכותה לגעור בתלמיד חכם.
ג. "שאלה אחת יש לי לשאול לך" על חוכמת לִבה: דרך שני הסיפורים שנלמד בחלק זה נעמוד לא על חריפות שכלה של ברוריה, אלא על חוכמת לבה ורגישותה. מעבר לכך, משמשים הסיפורים חלון הצצה לזוגיות עם ר' מאיר. במסכת ברכות בתלמוד הבבלי סובל ר' מאיר מבריוני שכונתו, עד כדי כך שהוא רוצה להתפלל עליהם שימותו. ברוריה, שמסוגלת לראות את אנושיותם מבעד לפשעיהם, מלמדת אותו להתפלל שיחזרו בתשובה ולא שימותו, תוך לימוד הפסוק בתהלים: "יתמו חטאים מן הארץ ורשעים עוד אינם" - כלומר המטרה היא שהחטאים ייגמרו ולא החוטאים, ואם נתפלל שהם יחזרו בתשובה גם החטאים ייעלמו. רבי מאיר מקשיב בקולה של אשתו החכמה והבריונים אכן חוזרים בתשובה. גם כאן מפגינה ברוריה למדנות, אך בניגוד לסיפורים הקודמים שקראנו, היא אינה נוזפת או מתפלמסת עם בעלה אלא מעירה לו בעדינות ובכך משיגה את מטרתה.
במדרש משלי מובא הסיפור המפורסם והטרגי על מות שני ילדיהם של ברוריה ור' מאיר. ברוריה מפגינה בסיפור זה חוסן נפשי מרשים תוך רצון להגן על בעלה ולהקל עליו את ההתמודדות. היא דוחה את הבשורה הקשה עד לאחר ההבדלה, ושומרת אותה בלבה ומספרת לו בדרך של משל ולימוד שיאפשר לו לקבל את הדין. סיפורים אלו מדגימים את בינתה ורגישותה האנושית של ברוריה גם מחוץ לכותלי בית המדרש.
ד. "מעשה דברוריא": על הפרשייה שאיימה להכתים את דמותה: החלק האחרון של הלימוד יוקדש לסופה הטרגי של ברוריה, אחת הפרשיות העמומות והתמוהות שהעסיקו פרשנים רבים, ראשונים ואחרונים. בתלמוד הבבלי במסכת עבודה זרה (דף יח, עמוד א), מסופר כי ר' מאיר ערק (ברח) מארץ ישראל לבבל, "משום מעשה דברוריא". הגמרא עצמה אינה מפרטת משפט סתום זה, אך רש"י משלים זאת ומספר כי ר' מאיר ניסה להוכיח את ברוריה, שלגלגה על האמרה המפורסמת "נשים דעתן קלה", והורה לאחד מתלמידיו לפתות את אשתו. משהבינה ברוריה כי לא עמדה במבחן, חנקה עצמה ומתה, ור' מאיר עזב את הארץ מחמת הבושה. סיפור זה מפורסם מאוד, ומופיע בדיונים תורניים יותר מכל שאר סיפורי ברוריה המהללים את חוכמתה, אך הוא מעורר תהיות רבות ואינו מתיישב לא עם דמותה של ברוריה ולא עם דמותו של ר' מאיר:
- האם ייתכן שר' מאיר העמיד את אשתו בניסיון כה נורא?
- האם יתכן שהורה ר' מאיר לתלמידו לעבור על האסור החמור ולדעת אשת איש?
- האם ייתכן כי ברוריה, האשה החריפה והבקיאה בהלכות התורה ודרך ארץ, נפלה כה מהר ברשתו של הפתיין?
- האם ייתכן שברוריה עברה על איסור אשת איש והתאבדה?

תעלומת "מעשה דברוריא" העסיקה מפרשים שונים אשר התמודדו עמה בדרכים שונות.
שי בן נחום, מישיבת הר עציון, מקשר בין סופה של ברוריה לפי גרסת רש"י לאמירה המפורסמת ממסכת סוטה: "כל אדם שיש בו גסות הרוח לבסוף נכשל באשת איש" (תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ד עמוד ב). בן נחום טוען כי ברוריה נפלה במלכודת כבר קודם לכן, בשל גסות רוחה: "גדולתה של ברוריה בתורה גורמת לה לשכוח את יראת ה' ואת מידת הענווה והכפיפות שהייתה בה כלפי תלמידי חכמים [...] היא מתרגלת לכך שאפשר לחלוק על דברי חכמים [...] ברוריה השוקעת בעולם התורה מתוך צידוק הדין, מאבדת אט אט את רגישותה לזולת. היא מתרכזת בעצמה, בכבודה". ר' מאיר מבקש להוכיח אותה על הידרדרותה המוסרית: "ברגע שברוריה מתרצית, התלמיד מספר לה שנפלה בפח. לברוריה לא נותר דבר בעולמה [...] היא מתייאשת ולבסוף מתאבדת. נראה כי ברגעיה האחרונים הבינה ברוריה את אשר רצה לרמוז לה ר' מאיר: אין בכח לימוד תורה בלבד, ללא תשומת לב מתמדת לתיקון המידות, בכדי להביא את האדם להגשמת ייעודו". 
לפי גישה זו, ההתאבדות הייתה מתבקשת שהרי "לא נותר דבר בעולמה", וזאת, למרות שמהמדרשים עולה כי עולמה היה מלא בתורה ובתובנות חיים עמוקות. בדבריו של בן נחום מבצבצת גישה פטרונית - ברוריה האשה "שיחקה" ב"להיות תלמיד חכם", ניסתה להיות מה שהיא איננה יכולה להיות - ועל כך שילמה מחיר אישי. בעקיפין ניתן להבין מדבריו כי לאחר שילדיה מתו, אכן אין לה כלום, שהרי כאשה הבית וחינוך הילדים הוא מרכז חייה. אם כך, מדוע ר' מאיר לא עשה כמוה והתאבד גם הוא, לאחר שאיבד את ילדיו? דבריו של בן נחום עולים בקנה אחד עם טענות מוכרות הרואות בנשות קריירה מוצלחות כמי ש"נוטשות" את ייעודן כאמהות, ועל כן משלמות על כך מחיר כבד, מחיר שכלל לא מורגש אצל הגברים.
גישה שנייה מטילה ספק בסיפור ולא בברוריה. הרב יהודה הרצל הנקין טוען שהמקור שהתגלגל לידיו של רש"י אינו אמין, וכפי הנראה שמה של ברוריה שורבב לתוכו. חיזוק לכך ניתן למצוא בספרו של רבנו ניסים, 'חיבור יפה מן הישועה', המספר, אגב פרשת הצלתה של אחות ברוריה על ידי ר' מאיר, כי בסוף הפרשה עזב ר' מאיר לבבל יחד עם ברוריה אשתו.  נראה כי הרב הנקין לא קיבל את הפער בין דמותה של ברוריה לגרסתו של רש"י. 

בבואנו להעריך דמויות היסטוריות, עלינו לזכור כי ההיסטוריה שעברה אלינו עוצבה בידי מי שכתב אותה, ויותר מכך - בידי מי שערך אותה. דווקא משום כך, עובדת הישארותם של סיפורי ברוריה ששרדו עריכה גברית בעולם פטריארכלי, רק מגבירה את עוצמתם ונראה שחוכמתה, נחישותה ותבונתה של ברוריה היו אכן יוצאות מגדר הרגיל עד שהיו חייבות לעלות על דפי ההיסטוריה היהודית. "מעשה דברוריא",  שאמינותו מוטלת בספק, מחליש את נוכחותה העוצמתית של ברוריה ואת היותה שווה, שלא לומר עולה בדרגתה, על תלמידי חכמים גברים.

סיום, אסיף ודיון (15 דקות): בתום הלימוד בקבוצות נחזור למליאה לדיון בנקודות הבאות:
•	עם אילו תפיסות עולם נאלצה ברוריה להתמודד בבית המדרש (היעזרו במקור הראשון בדף)?
•	באילו דרכים התבטאה חוכמתה?
•	מה דעתכם על האופן שבו התעמתה ברוריה עם ברי הפלוגתא ותלמידי החכמים?
•	מה היה המסר הביקורתי שהעבירה ברוריה לר' יוסי הגלילי? ממה נבעה השקפתה זו?
•	כיצד מוסבר "מעשה דברוריא"? עם איזו מגמה אתם מסכימים ומדוע?
•	מדוע, לדעתכם, קיבל "מעשה דברוריה" משקל כה רב במסורת ונחשב לעובדה למרות היותו מוטל בספק?