'מצאתי את דרכי. יצאתי מחוץ למעגל המוגבל לה לאשה': 
על דמותה של חנה רחל, הבתולה מלודמיר
הצעת הנחיה
מבוא רעיוני ואופן הלימוד:
פתיחה (15 דקות): נפתח בקריאה משותפת של קטע מספרו של יוחנן טברסקי, 'הבתולה מלודמיר'. נוסיף את הרקע לסיפור (מופיע בדף) ונפתח דיון קצר סביב השאלות:
•	לאיזו מציאות נולדה חנה-רחל, בשאלת יחסי גברים ונשים?
•	אילו תכונות צריכה אשה כדי לפרוץ מוסכמות חברתיות אלו?
•	אילו מעשים של נשים יכולים להיחשב כיום לפריצת מוסכמות חברתיות?

לימוד בקבוצות (50 דקות): בתום הדיון הפותח נתחלק לקבוצות לימוד קטנות לצורך העמקה במקורות. המנחים יעברו בין הקבוצות, יבארו ויבהירו לפי הצורך.

הקדמה: סביב דמותה הייחודית של חנה-רחל ורברמאכר, הידועה יותר בכינויה 'הבתולה מלודמיר', נטוו סיפורים ומעשיות רבים, ספק אמיתיים ספק אגדתיים. מן הסיפורים והמחקרים על-אודותיה ידוע כי היא נולדה ב-1805 למשפחת חסידים בלודמיר שבאוקראינה ונתייתמה מהוריה בגיל צעיר. בשלב מסוים בהתבגרותה החלה לנהוג באדמו"רות, ללמוד תורה ולקבל חסידים שפנו אליה (בעיקר מבני המעמד הנמוך) בביתה, מאחורי מחיצה. עוד מסופר כי נהגה להניח תפילין ולהתעטף בטלית, ולאחר מות אביה אמרה עליו קדיש. תולדות חייה מעורפלים ובנויים בעיקר מסיפורים חסידיים. לפי אחת הגרסאות, היא נישאה בלחץ המגיד (האדמו"ר) רבי מרדכי מצ'רנוביל, שביקש ממנה לחדול ממנהגיה, אך נישואיה לא עלו יפה והיא החליטה לעלות בגפה לארץ ישראל, שם המשיכה לנהוג כאדמו"רית עד מותה ב-1888. היא קבורה בהר הזיתים בירושלים.
ספרו של יוחנן טברסקי, 'הבתולה מלודמיר' (1950), נכתב בהשראתה. הקטע הראשון שקראנו מתאר את העולם שאליו נולדה חנה-רחל. עולם שבו האשה נמצאת במובהק תחת הגבר, ומכוונת מרגע לידתה למסלול של "עזר כנגדו" לגבר, כלומר, שהייה בצל הבעל. לא בכדי משתמש טברסקי במטפורת האור והאפלה כאשר הוא מתאר את מחשבותיה של חנה-רחל, אשר בניגוד לחשכה הרוחנית המלווה נשים בחברה שלה, היא - רעיונותיה "מתנצנצים".
א. הגילוי- המהפך שחל בנפשה של חנה רחל: בקטע השני מתוארת שיחה בין חנה-רחל לאביה, לאחר שגמלה בליבה ההחלטה לחרוג מן המסלול שנועד לה כאשה הנישאת לתלמיד חכם וחיה בצלו. היא מגלה לאביה כי ברצונה להניח תפילין ולהתעטף בטלית, מתוך רצון להתפלל לא על עצמה, אלא על אנשים אחרים. בתגובה מנסה אביה להחזירה לדרך הישר ומצטט את הפסוק "וּשְׁמַרְתֶּם אֶת חֻקֹּתַי וְאֶת מִשְׁפָּטַי אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה אֹתָם הָאָדָם וָחַי בָּהֶם" (ויקרא, יח, ה)- כלומר יש לשמור על החוקים והמשפטים, אך יותר מכך: לחיות בהם, ולא לפרוש מן הציבור במעשים זרים. חנה-רחל מתעקשת על מהלך זה ומסבירה לאביה בדרכיה הלמדניות כי היא מודעת למחיר שתצטרך לשלם, אך לדעתה הוא שווה את הדחייה החברתית וה"רעש". היא גם מסבירה לאביה שלפני היותה אשה ואם, היא קודם כול אדם, המבקש להגשים את ייעודו, ושלמעשה, לא תוכל להיות אֵם עד שלא תהיה תחילה אדם שלם. 
תפיסה הומניסטית זו, השמה במרכז את רצונותיו ושאיפותיו של האדם, הייתה בבחינת פריצת גבולות בתרבות שבה גדלה, אף שההומניזם באותן שנים התעצם אך לא חדר עדיין לעולם היהודי המסורתי. קטע זה חושף את אומץ ליבה של חנה-רחל, את חדות לשונה ואת יכולתה השכלית והמילולית. 
ב. מחיר שבירת המוסכמות - יחס הקהילה: התנהגותה החריגה של חנה-רחל קנתה לה מתנגדים רבים. הקטע הבא ממחיש כיצד נשים מסורתיות, המפנימות את הנורמות הבלתי שוויוניות, הופכות לסוכנות חיברות של העמדה הפטריארכלית, ועומדות בראש חזית ההתנגדות לה. במקום שבו עזרת הנשים מופרדת מרחק של "ט"ו מעלות" מבית הכנסת, גם הנשים מקובעות בתפיסת עולמן, עד כי הן אינן יכולות למצוא שום סיבה חיובית להתנהגותה של חנה-רחל, מלבד האפשרות כי נמאס לה לשאת בנטל "ובעבודה קשה", ומאשימות אותה ביהירות והתנשאות. הן אינן מעלות על דעתן כי היא פועלת מתוך רצון כן לעבוד את ה' בדרך שבה היא מאמינה, ולא בשל רצונה להשתמט מחובותיה כאשה. הן משוות את האשה לרגל ואת האיש לראש: "אילו רצה השם יתברך היה עושה מהרגל ראש, אלא שהוא רצה שתהיה זו רגל". זהו ביטוי חריף לאופן שבו הן תופסות את עצמן בהשלמה כממוקמות מתחת לגברים, הן פיזית (הרגל מתחת לראש) והן מבחינה ערכית (הראש חשוב יותר מהרגל). כדי שהגברים יוכלו לעסוק בענייני תורה בעזרת ראשם, צריכות הנשים צריכות לעסוק ב"עבודה קשה", ברגליהן.
המגיד מטשרנוביל (האדמו"ר רבי מרדכי מצ'רנוביל) שומע על מנהגיה החריגים של חנה-רחל שכבר החלה לצבור סביבה קהל חסידים, ללמוד תורה ולהתעטף בטלית, ומגיע  בעצמו ללודמיר כדי לעצור בעדה. במהלך השיחה הוא מקפיד לכנותה "הבתולה מלודמיר" - כדי להמחיש את סלידתו מהתנהלותה, ולהדגיש את היותה אשה, שבגילה כבר הגיעה זמנה להינשא ולהיות אשת איש, ובוודאי לא לנהוג כאדמו"ר. לאורך כל השיחה הוא מוכיח אותה על אנוכיותה ("אהבת עצמיות ויראת עצמיות") ודורש ממנה להינשא ולחדול ממנהגיה. הוא מסביר את התנהגותה בהסבר מיסטי - "נשמת צדיק נעלם התקשרה עמך והתדבקה בך [...] ואולם נשמת אותו צדיק מבקשת להפריש עצמה מגוף האשה, כי לא תמצא בו מנוחה". כלומר אשה, גם אם נכנסה בה נשמת צדיק-גבר, אינה יכולה לשאת זאת מעצם טבעה. חנה-רחל מנסה לשווא להסביר למגיד כי היא אינה חפצה בנישואין וכי היא מייעדת עצמה לדרך אחרת, אך הוא מתעקש לכפות עליה את הנישואין ובכך גם את הנורמות הפטריארכליות הקושרות אותה לבעלה. על פי גישתו החסידית, הגבר יסודו בהשפעה על העולם, והאשה ניחנה ב"מידת הצמצום", ועל כן היא וכל הנשים מודרות מעולם העשייה התורני. תפיסה זו, שכנגדה מתקוממת חנה-רחל ואומרת כי האשה "לא נבראה לצורך עצמה", באה לידי ביטוי בצורה חזקה גם בדברי "האבודרהם" (מאה 14), המסביר מדוע נשים פטורות ממצוות עשה שהזמן גרמן: "לפי שהאשה משועבדת לבעלה לעשות צרכיו". כלומר, היא אינה אדון לעצמה ולזמנה ולכן אין בה את החירות לשאת בכל תרי"ג מצוות, אשר בכללן לימוד תורה. (לפירוט בעניין זה ראו את הדפים בסדרת "מועד נשים": "עבדי הזמן: נשים זמן וחירות", ו"שהזמן גרמן"). 
יש להעיר כי אף שתפיסתו של האבודרהם נראית לכאורה בלתי שוויונית בעליל, הוא אינו רואה באשה הבדל מהותני, טבע שונה מזה של הגברים כפי שעולה מדברי המגיד מצ'רנוביל, אלא הבדל הנעוץ במציאות חייו, שבה נשים לא יכולות לשאת בעול המצוות יחד עם עול המשפחה.
ג. החתונה - כניעה ללחץ החברתי? לפי סיפורו של טברסקי, חנה-רחל נכנעה ללחציו של המגיד מצ'רנוביל והחליטה להינשא - נישואין שלא ארכו זמן רב. שני הקטעים הבאים ממחישים את הפערים שבין תפיסתה לתפיסת חתנה ביחס לקשרי נישואין. בעוד היא שאפה גם במסגרת זו לשוויון והדדיות (עמ' 80), מיהר חתנה, כבר ב"שבע ברכות", להראות לה את מקומה, והניח באופן סמלי את רגלו הימנית על רגלה שלה (עמ' 98). פעולה זו מסמלת במסורות מסוימות בחסידות את הכנעת השטן המגיע משמאלה של האשה "אשה מסיטרא דשמאלא" - ומצביעה על התפיסה המיסטית הרואה באשה את צד השמאל - הצד השטני, לעומת הגבר המישיר דרכו עם אלוהים - צד ימין. הד לתפיסה זו עולה גם מדבריו של רבי צדוק מלובלין, אחד הרבנים הבולטים בחסידות, המסביר מדוע "כל המלמד את בתו תורה כאילו מלמדה תפלות". לפי דבריו של רבי צדוק, בטבע האשה קיים צד שטני אשר לא מאפשר לה ללמוד תורה כמו הגבר. כאשר גברים ונשים לומדים, שואב כל אחד מהם דבר אחר מן הלימוד: האשה לומדת תורה "מצד החשק", כלומר, היא ממלאת בכך מעלה נמוכה; והגבר מתמלא כולו מלימוד התורה ואינו רק "משמש" בה. שוב אנו עדים לתפיסה מהותנית הרואה בטבע האשה ערך פחות ונחות.
ד. אחרית דבר- כיצד הפכה חנה-רחל לסמל: על אף שבתקופתה קנתה התנהגותה החריגה של חנה-רחל מתנגדים רבים, וייתכן שבשל כך עקרה לארץ-ישראל, בימינו נשים רבות רואות בדמותה סמל למאבק חלוצי לקידום מעמד הנשים ביהדות. בסוף ספרו של טברסקי (עמ' 253) זוכה חנה-רחל לאחר מותה לשבחים: "היא ראתה דברים לא בבחינת עובדה דוקא, אלא בקשה שורש העובדה". כלומר, היא סירבה לקבל את התפיסות המהותניות והפטליסטיות בנוגע לגורלה כאשה, ופרצה דרך שעדיין לא נסללה, נלחמה על קולה הייחודי, והראתה בחוכמתה עד כמה חוטאות תפיסות מהותניות אלה לאמת. 
דמותה של חנה-רחל מועלית על נס בכתיבה המודרנית של נשים פמיניסטיות בימינו. המשוררת שרה פרידלנד בן ארזה, בעצמה בת למשפחת חסידים, הקדישה לה קטע קצר שהקריאה מעל קברה המתאר אותה כ"אדמו"רית דחויה וערטילאית", אשר העזה להיות שונה ולהשמיע את קולה (נהמותיה). בן ארזה הקריאה שיר זה בטקס האזכרה שנערך לחידוש מצבתה של חנה-רחל בהר הזיתים, שהתקיים בכ"ב בתמוז תשס"ו (2006). ההכרה המחודשת בחנה-רחל באה לידי ביטוי גם במחקרים חדשים על-אודותיה ובעניין המתחדש בדמותה. כך למשל כתבה עליה פרופ' מרגלית שילה, במאמרה על עליית נשים לארץ-ישראל בתקופת היישוב הישן. לדבריה, רק באמצעות אימוץ תדמית גברית ופרישה מחיי מין, יכלו נשים להגיע לעמדת כוח. השאלה היא האם גם בימינו זקוקות נשים המבקשות להגיע לעמדות כוח, לאמץ לעצמן התנהלות גברית. למשל נשים בעולם הפוליטי והעסקי.
נסיים את הלימוד במאמרה של לאה שקדיאל, שתרגמה קטע מספרו של הרב זלמן שחטר-שלומי, המתאר פגישה דמיונית בינו לבין חנה-רחל. בפגישתם זו מגיעים שניהם למסקנה כי על מנת ליצור שיח פורה ביניהם, עליהם "להגיע לאיזון של האדרוגינוס שבתוכנו", כלומר, להבין שעל אף ההבדלים הביולוגיים, בשניהם מצויים בו זמנית יסודות "גבריים" ו"נשיים". האם הדיאלוג השוויוני בין גברים ונשים יגיע מתוך קבלת ה"דו-מיניות" השוכנת בנפשו של כל אדם במינונים שונים, ועל ידי טשטוש ההבדלים המגדריים; או שמא דווקא מתוך הדגשת ההבדלים והכרה בהם, תוך ראייתם כהבדלים המציינים שוני אך לא הייררכיה ערכית (שונה אך שווה).

סיום, אסיף ודיון (25 דקות): בתום הלימוד נחזור למליאה לצורך סיכום ושיתוף בחוויות הלימוד.
נקיים דיון סביב הנקודות הבאות:
•	לפי התפיסה החסידית, הבאה לידי ביטוי בדבריהם של האב, של נשות העיירה, של המגיד מצ'רנוביל ושל רבי צדוק מלובלין - מהו שורש ההבדלים בין גברים לנשים? מה דעתכם על תפיסה זו?
•	לפי דבריה של חנה-רחל בשיחתה עם אביה, מהי המשמעות העמוקה של "להיות אדם"? מה דעתכם על פרשנות זו?
•	מה בין אמירתה של חנה-רחל כי האשה "לא נבראה לצורך עצמה", לבין רצונה להיות מחויבת במרב המצוות ולהנהיג קהילה דתית? (התייחסו בתשובתכם גם לפירוש האבודרהם).
•	האם לדעתכם מעשיה של חנה-רחל הם בבחינת "תיקון עולם"?
•	כיצד צריכות לדעתכם לנהוג נשים, הרוצות להגיע כיום לעמדות כוח, דתיות, פוליטיות או קרייריסטיות? האם עליהן לאמץ לעצמן תדמית גברית? הסבירו את תשובתכם והביאו דוגמאות.
•	האם הדרך לדיאלוג שוויוני בין נשים וגברים צריך לבוא ממקום של טשטוש ההבדלים המגדריים (להגיע ל"אנדרוגינוס שבתוכנו")? הסבירו את תשובתכם.