שופטים י-יד: "והעליתיהו עולה" – על קורבן אדם, יפתח ובתו
דף למנחה
אירועים ופרטים רבים מצויים בפרקי השבוע. מתוכם נתמקד בסיפור נדרו של יפתח, תגובת בתו ושאלת קיומו של הנדר – הקרבת קורבן אדם. 
הפרשנות לקיום הנדר משתנית – בימי חז"ל הוא הובן כפשוטו ובימי הביניים עלו הסברים אחרים. אך  בכל הפרשנויות דמותו של יפתח נדרשת לגנאי – כבר בתורה, בפרק י"א, בדברי בתו ובכיו כשהוא מבין את האסון שהמיט במילותיו, במדרשי חז"ל (על חוסר הגמישות שלו להתיר את הנדר, ועקשנותו), בתלמוד, ואף בשירה ובספרות המודרנית (ראו באופן מפורט בדף המקורות הנהדר של שירה וגילי זיוון באתר מדרשת: http://midreshet.org.il/PageView.aspx?id=312&back=http%3a%2f%2fmidreshet.org.il%2fsearch.aspx%3fq%3d%25D7%2591%25D7%25AA%2520%25D7%2599%25D7%25A4%25D7%25AA%25D7%2597%26type%3dall )

בדף לימוד זה נבקש לבחון, דרך מעשה הנדר וקיומו, את רעיון הקרבת קורבן אדם אשר, באופן גלוי נהדף בכל תוקף אך באופן סמוי מתקיים לאורך הדורות במסורת היהודית.
חלק ראשון: הנדר וקיומו
נפתח בעיון בפסוקים החותמים את פרק י"א, המתארים את יפתח הנודר נדר, מנצח במלחמה וחוזר  הביתה ומבין כי הנדר יתקיים בבתו היחידה.  

שתי נקודות יעלו כאן לעיון:
1.	ניסיון להיכנס לעולמו של יפתח ובתו - התבוננות מדוקדקת בתגובותיהם והבנת השיחה ביניהם - מי דוחק לקיים את הנדר ומי מבקש לדחותו? 
2.	דמותו המורכבת של יפתח – מצד אחד דמות שבאה מהשוליים, 'בן אשה זונה', אשר מתחברים אליו 'אנשים ריקים'; מצד אחר, הוא מתנהג באופן אצילי - קורא לשלום, מתאר את ההיסטוריה למלך עמון בבקשתו, מופיע כשרוח ה' עליו, נודר נדר. נראה שאכן מדובר בהצלחה שכן ה' נותן את עמון בידו. 
יש כאן מתח בין התרוממות ופעילות תחת רוח ה', ונחיתה כואבת לקרקע המציאות והחיים האכזריים.  
אפשר להזמין את הלומדים לעיין בפסוקים ולחלץ מהם שאלות אלו, בטרם נדון בתשובות אפשריות.
חלק שני: התנגדות לקורבן אדם
בפשט הנדר נראה כי יפתח התכוון להעלות לקורבן את הבהמה שתצא מביתו לקראתו. נניח לרגע לפרשנויות הרואות בנדר אפשרות מצומצמת שאיננה כוללת כאפשרות את בת יפתח, ונבקש מהלומדים לקרוא את הפסוקים מדברים ומלאכי וכן את המקור התלמודי הרואה במעשהו של יפתח מעשה שלא כהוגן, והבנה שקורבן אדם הוא "לא ציויתי ולא דברתי ולא עלתה על לבי". 
גם פרשנותה של פרופ' יאירה אמית לסיפור העקדה מדגים כיצד המיתוס המכונן הזה הוא חלק מעולם שלם של דחיית רעיון הקרבת האדם, כפי שהדבר בא בעיצובו הספרותי של סיפור העקדה ובתכניו. 
חלק שלישי: קורבן אדם כרעיון חי
בצד הקול המרכזי הדוחה מכול וכול את רעיון הקרבת קורבנות אדם, נראה כי יש במקרא לא מעט מקומות הרומזים לכך שרעיון זה איננו פסול לחלוטין, כפי שנראה במקורות המובאים בחלק זה. 
בשלב הראשון נבקש מהלומדים להתייחס לרעיון שהתורה מקיימת בתוכה רבדים כאלו (למשל, ברית מילה לילד) ונדון בכך בקבוצה. 
נשאל, כיצד מבינים הלומדים את היחס שבין הקרבת הקורבנות לבין המקורות הללו? האם זוהי סובלימציה של הרעיון? התפלמסות עמו? האם יש כאן קבלה עקרונית של רעיון הקרבת האדם או שלילתו או שמדובר בגישה שלישית? 
חלק רביעי: קורבן אדם בעולם ללא מקדש
בחלק זה נעבור מקורבן אדם ממשי, קורבן על המזבח - לקורבן במובנו הרחב - הקרבת אדם בשם האל. 
נתבונן בדברי הרמב"ם תוך תשומת לב לחיבור בין מוות על קידוש ה' לעולם המושגים הקשור לקורבן. התיאור הנורא של 'האנונימי ממינץ', המספר על אירוע קשה שהתרחש במהלך מסע הצלב בשנת 1096 ('גזרות תתנ"ו'), מסע שהכחיד קהילות שלמות.
גם כאן נתחיל בדיון רגשי באירוע המתואר, ונציף שאלות המבררות את מהות הציווי 'ייהרג ואל יעבור' - מה מחבר או מגדיר את שלושת המקרים המחייבים מוות על קידוש ה'?  

נסיים בקטע מדבריו של פרופ' יהודה ליבס, המחזיר אותנו לסיפורה של בת יפתח.
ליבס מתאר את הזרם התת קרקעי במהלך הדורות המקדש את מסירת הנפש ומחבר אותו למעשה ולרעיון הציוני של "טוב למות בעד ארצנו" – כלומר הנכונות למסור את הנפש על רעיון קדוש, לאו דווקא דתי.
החיבור שעושה פרופסור ליבס בין רעיון קרבנות האדם לבין הרעיון הציוני של "טוב למות בעד ארצנו" הוא חיבור אשר הופך את הסוגיה והנושא לרלבנטי עבור חיינו במציאות הישראלית. נערוך דיון על הרלוונטיות של רעיון מסירת נפש ביציאה לקרב.
בנוסף - נחזור לסיפור יפתח ונראה את המתח שבין  'רוח ה'' אשר נחה עליו בשדה הקרב, זו אשר מוציאה מפיו את הנדר - אשר מושיע את העם - לעומת חייו הרגילים, שאינם כאלה אשר שם ה' נקרא עליהם במיוחד [אנשים ריקים, פתיחת הסיפור בהיותו חריג- בן אשה זונה]. החזרה של יפתח משדה הקרב לביתו ולמציאות מביאה לאסון גדול, הכנסת אלמנט "מסירות הנפש" לחיי הבית והמשפחה מביא לאסון - לעובדה שלא יהיו לו עוד צאצאים.
ניתן להרחיב כרצון המנחה והקבוצה בשאלה עד כמה תפיסת שדה הקרב ומסירות הנפש הנדרשת שם, תודעת "טוב למות בעד ארצנו", גובה מחירים מהחברה האזרחית - מחיי המשפחה והשגרה של המציאות הישראלית. הדיון יתמקד בשאלה מהם המחירים? והאם ניתן להמנע מהם? מה יהיה המחיר של חברה שמתנגדת למסירת הנפש ולהקרבת קורבנות?