'וַיַּרְא אֱלֹהִים אֶת הָאוֹר כִּי טוֹב': על האור והחושך 
הצעת הנחיה
מבוא רעיוני ואופן הלימוד:
לפי המסורת היהודית, בריאת העולם החלה בבריאת האור והפרדתו מן החושך. בלימוד זה נעיין במקורות העוסקים במשמעות האור והחושך בעבור האדם. נדון בהיבטים פגניים, דתיים, אמוניים ופסיכולוגיים ביחס לאור ולחושך, ונברר את משמעותן של תפיסות קדמוניות אלה על חיי היומיום המודרניים.

פתיחה (15 דקות): נפתח בסבב קצר בשאלה 'מהו אור בעבורכם?' נסכם  את התשובות השונות:
-	האם רוב המשתתפים השתמשו במובן המילולי, הפיזיקלי של המילה 'אור', או במובנה המטפורי? 
-	האם נעשה שימוש במושג 'חושך' כדי להסביר מהו אור?
-	באילו מטפורות נעשה שימוש? מה ניתן ללמוד מהן על יחסינו למושג 'אור'?

לימוד בקבוצות (50 דקות): בתום הדיון הפותח נתחלק לקבוצות לימוד בנות 4-5 משתתפים לצורך העמקה במקורות, בליווי השאלות המנחות.

ספר בראשית נפתח בסיפור בריאת העולם, וראשיתו ביצירת האור והפרדתו מן החושך. לפי גרסה זו, החושך ריחף על פני תהום, כלומר הוא כבר היה קיים, ואלוהים ברא בקולו את האור. מכאן שהחושך איננו נברא (אולי הוא חלק מן ה"תוהו ובוהו"), והאור הוא היצירה האלוהית. לעומת זאת אומר הנביא ישעיהו: "יוֹצֵר אוֹר וּבוֹרֵא חֹשֶׁך עֹשֶׂה שָׁלוֹם וּבוֹרֵא רָע, אֲנִי ה' עֹשֶׂה כָל אֵלֶּה". הפסוק מישעיהו רואה את החושך והאור כשווים ואף מקביל בין האור והטוב לבין החושך והרע, וטוען כי אין לאחד קיום ללא זולתו,  וכי כולם הם בחזקת נברא. פסוקים אלה מעלים שאלות פילוסופיות -
-	האם קיים אור ללא חושך?
-	האם קיים טוב ללא רע?
-	האם לאור או לחושך יש קיום משל עצמם או שהם בהכרח כרוכים זה בזה? 

נדון בשאלות אלה בהמשך, לאחר עיון במקורות נוספים.

מדרש מפורסם ויפה בבראשית רבה מתאר את גילוי האש על ידי האדם, בעזרת התיווך האלוהי. לפי מדרש זה האדם, אשר התרגל לשבעת הימים הראשונים בעולם, נחרד שמא החשכה במוצאי השבת מחזירה שוב את התוהו ובוהו, ועמם האויבים המתחבאים בחסות האפלה (הנחש). הפחד מפני החושך הוא קמאי, ומשותף לילדים ולמבגרים רבים. בחושך מרגיש האדם ערום וחסר הגנה. הפחד מהנחש גם הוא קמאי ומוזכר כסמל לחרדות בספרות הפסיכולוגית הקלאסית. המסורת היהודית קושרת את הנחש לרוע ולשלילה - שני פחדים מופנמים אלה כרוכים זה בזה ומסמלים את החרדה מהלא נודע ומחוסר האונים. על פי המדרש, אלוהים העניק לאדם יכולת להתגבר על פחדים אלה בעזרת התבונה להשתמש בשני רעפים ולהבעיר אש. האש- שהיא בו זמנית גם בריאה אלוהית וגם מעשה אדם -  מסמלת את יכולת ההתמודדות של האדם עם החשכה והפחד. 
מדרש זה מזכיר את סיפורו של פרומתאוס במיתולוגיה היוונית. לא ניכנס במסגרת זו לדמותו המורכבת של טיטאן זה (שעליו מסופר בטרילוגיה של אייסכילוס, שממנה נשמר החלק "פרומתאוס הכבול"). נתמקד בעיקר בהקבלה בין שני הסיפורים ובמשמעויות העולות ממנה. לפי גרסה זו של הסיפור (המובא בכתב העת 'אקרופוליס החדשה'), פרומתאוס, יוצר האדם, היה מודע לגודל יצירתו ולצלם האלים שבה, והחליט להעניק ליציר כפיו אש שתגן עליו מפני הטבע האכזר. הוא העניק לו את ניצוץ הכוכבים ולאחר מכן גנב בעבורו אש ממרכבת אש חולפת. ההבדל המהותי בין הסיפורים הוא שבמדרש בראשית רבה האל נותן לאדם כלים והזדמנות ליצור בעצמו את האש, ובמיתולוגיה היוונית האדם הוא פסיבי, ומקבל את האש בצורתה הסופית. הרעיונות המקבילים בין הסיפורים הם תפיסת האדם כנזר הבריאה, אדון לחיות, אהוב על ידי יוצרו, ותפיסת האל כדואג לאדם ומעניק לו כלי להתמודדות עם איתני הטבע ועם החשכה.
במדרש נוסף ממסכת עבודה זרה בתלמוד הבבלי, האדם הראשון חש כי הימים הולכים ומתקצרים, והוא פוחד כי העלטה המתגברת היא עונש על חטאו הקדמון, וכי העולם שב ל"תוהו ובוהו". כשרואה האדם שהימים מתארכים מחדש הוא מבין כי זהו "מנהג של עולם", ורווח לו. מכאן והלאה הקדיש האדם הקדמון מדי שנה שמונה ימים המציינים את התארכות הימים. מקור זה ומקורות היסטוריים מוקדמים אחרים מצביעים על טקס פגני קדום שהיה רווח בעמים רבים, לציון חגי "היפוך החורף" (התארכות הימים). פי טענות שונות, התגלגלו טקסים אלה לחגים מודרניים יותר כמו חנוכה וחג המולד. כך או כך, לפנינו עדות נוספת למוטיב הפחד מהחושך איתני הטבע בכלל ומן החשכה בפרט. על אף שמדרש זה מצביע על מחזוריות השנה הטבעית, עולה בו הגישה החז"לית שלפיה מעל חוקי הטבע עומד האל, והוא השולט עליהם מלמעלה ולכן יש להודות לו ולשבח את שמו.
הקישור בין גרמי הטבע ליד האלוהים באה לידי ביטוי בפסוקים מספר עמוס ובפרשנות התלמודית במסכת סוכה, הרואים בליקויי החמה אקט מיסטי המבטא את הסתייגות האל ממעשי בני האדם. כאן נקשר החטא באופן ישיר לחשכה ולאפלה, קישור הרווח גם בתרבותנו, המעניקה למעשים שליליים דימוי של "מעשים אפלים" או "חשוכים". 
את הדיון נקנח בסיפור הקצר 'שקיעה' המופיע באחד מספרי המדע הבדיוני המופתיים והמעניינים ביותר שכתב אייזיק אסימוב בשנות הארבעים, ועובד כחמישים שנה מאוחר יותר לספר (כאן הובאה הגרסה המוקדמת). הסיפור מגולל את קורותיהם של אסטרונאוטים, עיתונאי ופסיכולוג, החיים על כוכב דמיוני בעל שש שמשות, ומגלים כי המציאות שאותה הם מכירים עתידה להשתנות בעקבות ליקוי חמה עתידי, אשר יביא, לראשונה בחייהם, עלטה על עולמם. אנשי הכוכב אשר אינם יודעים עלטה מהי, נתקפים בהיסטריה כאשר מתגלה הניבוי האסטרונומי. במקביל, משתמשים אנשי הדת בליקוי החמה ככלי להפחדת ההמון ולהחזרתו בתשובה. בקטעים המובאים מתואר דו שיח בין העיתונאי המתעד את האירוע לבין פסיכולוג המתמחה בהשפעות העלטה על תושבי הכוכב. הדיאלוג בין השניים מעורר מחשבה על חיינו אנו בכדור הארץ, שבו השקיעות והזריחות היומיומיות נחוות כמובנות מאליהן, בניגוד לאדם הראשון במדרשים. הקטע ממחיש עד כמה חזק הפחד מפני העלטה, אשר נתפסת כמסוכנת ובלתי נתפסת. סיפור זה מחזיר אותנו לשאלה הפילוסופית הראשונית - האם קיים חושך ללא אור? ולהפך - אילו העולם היה מואר תדיר, האם היינו יודעים שהוא אור? האם חושך הוא רק "העדר אור" או שיש לו ישות עצמאית? מכת החושך במצרים המתוארת בספר שמות רומזת על תשובה חיובית - "וִיהִי חֹשֶׁךְ עַל אֶרֶץ מִצְרָיִם וְיָמֵשׁ חֹשֶׁךְ". 

 לסיום ננסה לזהות את תפיסותינו לגבי האור והחושך. שפת היומיום חושפת במובהק כי לחושך קונוטציה שלילית ולאור קונוטציה חיובית:
"חשכו עיני"
"אורו פניו"
"חשכת ימי הביניים"
"זיו פניה"
"ליבו האפל"
"אור התורה" 
"אדם חשוך"' "אדם מואר".
רדת החשכה/ עלה השחר
ביטויים שגורים אלו ממחישים כי גם היום, בעידן שבו יש לנו כלים משוכללים להביס את החושך בעזרת חשמל, לחזות ליקויי חמה, להעריך במדויק את מועד זריחת השמש ושקיעתה - עדיין עוצמתם של האור ושל החשכה נוכחות בחיינו, ויש להם מאפיינים אנושיים המאיימים ומפחידים לא פחות מאיתני הטבע. 

אסיף - סיכום ודיון (25 דקות): בתום הלימוד נחזור למליאה לסיכום, איסוף חוויות לימוד ודיון בנקודות הבאות:
•	מה תפקידו של האור בעבור האדם?
•	האם בתודעתנו יכול להתקיים אור ללא חושך, וחושך ללא אור?
•	נסו לחשוב על ביטויים שגורים בשפת היומיום העושים שימוש במוטיב האור או החושך. מה ניתן ללמוד מביטויים אלו על תפיסתנו המודרנית כלפי האור והחושך? האם היא שונה במהותה מן התפיסה הקדמונית?
•	האם, לדעתכם, בעידן שלנו, כאשר אנו מבינים את הסיבות הפיזיקליות של ליקוי החמה ושיש לנו אמצעי תאורה חשמליים - הפחד מן החשכה פחת? הסבירו את תשובתכם. 
•	האם [יש סתירה בין] הבנת הכוחות הפיזיקליים, האפשרות לנבא ליקויי חמה והאפשרות להשתמש בחשמל, לבין אמונה ב"גורם עליון"? הסבירו את תשובתכם.