"בבוקר טוחנת, בצהריים כותשת, ובערב ממתינה"- על עגינות ועל זמן

הצעת הנחיה
א. מבוא רעיוני:
בלימוד זה נעיין במשמעות מושג הזמן בחייהן של עגונות, מסורבות גט ושומרות יבם. נפתח את הלימוד בסיפורה של תמר המופיע בבראשית פרק לח. תמר, כלתו של יהודה, נשארת בעגינותה בבית אביה כאלמנה-חיה, עד אשר יגדל שֵלָה, בנו השלישי של יהודה וייבם אותה. הימים חולפים ויהודה, החושש שגם בנו ימות, אינו מוסר אותו לתמר כלתו, ובעוד הוא ממשיך בחייו גם לאחר מות אשתו - היא נשארת בעגינותה ובבדידותה, ללא בן זוג וילדים. סיפור זה מבליט את הפערים בין גברים לנשים: כאלמן, יהודה חופשי מכל מחויבות, ופוקד את הזונה (תמר שהתחפשה) ואילו תמר כאלמנה צעירה ממשיכה להיות כבולה למשפחתו, כפי שמבהירים דברי יהודה: "שבי אלמה בית אביך". לא בכדי נבחרה מילה חזקה זו כדי לתאר את מצבה של תמר, היושבת "בית אביה" (ולא בבית אביה). היא מתארת את השבי הפיזי והנפשי שבו מצויה תמר.
סיפורה של תמר, ובעיקר יוזמתה הנועזת ויוצאת הדופן להיחלץ ממצבה, היו מקור השראה לכותבים רבים. בלימוד זה נתמקד בשני טקסטים מודרניים: 'תמר - מבט מבפנים' שכתבה מיכל שיר-אל, ו'שומרת יבם', שירו של י"ל גורדון. מיכל שיר-אל מבכה בקטע המובא כאן את גורלה של תמר, הקפואה בעגינותה בעת שסביבה נשים צעירות מתחתנות, יולדות ומגדלות ילדים. השורה החוזרת: "המשכתי לחיות בבוקר טוחנת בצהריים כותשת ובערב ממתינה" - ממחישה את המעגל המצומצם וחסר המוצא שבו היא שבויה, לעומת החיים הליניאריים של נשים אחרות - חתונה, ילדים, וכדומה. שתיקתה וכניעותה לצו החברה הנשלטת בידי גברים, מחדדות את חוסר האונים של נשים, אז והיום, השבויות בידיהם ובמוצא פיהם של גברים. מומלץ לקרוא את הטקסט המלא שלא הובא כאן מפאת אורכו. גם שירו של י"ל גורדון (יל"ג) ממחיש את קפיאת הזמן של תמר, המחכה בכיליון עיניים להתבגרותו של יבמה, שיקים שם לאחיו המת ויתיר אותה מכבליה. גם כאן קולה לא נשמע (צעקתה עולה בסערה השמימה). חלקו השני של השיר הוא ביקורת נוקבת על חוקי החברה הפטריארכלית, שבה אפילו רוצח יוצא לחופשי ויכול להשתנות, לקבל מחילה ולהתחיל חיים חדשים, ורק שומרת היבם שלא חטאה לאיש, נותרת כבולה כל חייה. 
את הלימוד נסיים בקריאת שתי כתבות המציגות את סיפורן של שתי מסורבות גט שנותרו עגונות. בשני הסיפורים בולט "המרוץ נגד הזמן" של אותן נשים, שמחמיצות את תקופת פוריותן בשל אטימות בעליהן הסרבניים ובתי הדין שלא פותרים את מצוקתן. בכתבה הראשונה מתארת הגיבורה את מאבקיה לאורך השנים עם נציגי הרבנות, שלא סיפקו לה את החופש שכה ייחלה לו: "הם גזלו ממני את הכול. את היותי אישה, את האפשרות להתחתן שוב. רציתי להביא עוד ילד. הם גזלו ממני את החיים. גנבו אותי". גם גיבורת הכתבה השנייה מתארת חיים בלתי אפשריים, שבהם בעלה, שלא נתן לה גט, המשיך את חייו עם אשה אחרת וגידל עמה ילד, אך היא איננה יכולה להינשא או לחיות עם גבר מחוץ לנישואין, שכן ילדיה ייחשבו לממזרים. לפי החלטת בית הדין, היא אף אינה יכולה לעבור טיפולי פוריות מתורם זרע אנונימי. סיפורים אלו ממחישים בעיניים מודרניות את אותו זמן קפוא העומד מלכת אצל הנשים העגונות, שומרות היבם ומסורבות הגט.

ב. אופן הלימוד:
לימוד עיוני (40 דקות): הדיון בטקסטים יעשה במסגרת הקבוצה כולה (שלא תעלה על 15 משתתפים) המשתתפים יקריאו בקול את הטקסטים, ולאחר כל אחד מהם יתקיים דיון בהובלת המנחים ובאמצעות השאלות המנחות. 
כתיבה יוצרת (25 דקות): בתום הלימוד העיוני יקדישו המנחים זמן לכתיבת חיבורים/ שירים/ מדרשים אישיים. הכתיבה תעשה לבד או בזוגות (ראו שאלה אחרונה בדף). 
אסיף (25 דקות): בתום הכתיבה ישתפו המשתתפים המעוניינים בכך את הקבוצה ביצירתם. נבחן בכל חיבור את מוטיב הזמן ואת האופן שבו תפסו הכותבים את מושג העגינות.