על המתח שבין תורה לעבודה
הצעת הנחיה
א. מבוא רעיוני:
בלימוד זה נעסוק במתח שבין הדרישה להתמסר ללימוד תורה לבין הדרישה והצורך להתפרנס ולעבוד, כפי שהוא עולה במקורות השונים. נושא רחב זה נידון במקורות רבים, מוקדמים ומאוחרים. בשל קוצר היריעה נתמקד במספר מצומצם של מקורות בנושא זה.
א. מצוות האב על הבן- נפתח את הלימוד בסוגיה בתלמוד הבבלי במסכת קידושין, העוסקת בין השאר במצוות שחייב האב כלפי בנו. המשנה קובעת כי האב חייב ללמד את בנו אומנות, כלומר מקצוע. בדיון התלמודי מרחיב ר' יהודה את אחריות האב וקובע כי מי שאינו מלמד את בנו אומנות - כאילו מלמדו ליסטות. כלומר, מי שאינו דואג להכשיר את בנו למקצוע שיביא לו פרנסה, עשוי לדרדר בכך את הבן לפשע. אמירה זו ממחישה את הערך שמייחס ר' יהודה, וחכמים רבים אחרים, לרכישת מקצוע. מנגד, מובאת במשנה בקידושין פרק ד' אמירתו של ר' נהוראי: "מניח אני כל אומנות שבעולם ואיני מלמד את בני אלא תורה". ר' נהוראי סומך את דבריו על המשנה המפורסמת ממסכת פאה השוקלת את לימוד התורה כנגד המצוות הנעלות של כיבוד הורים, גמילות חסדים והבאת שלום בין איש לרעהו. מעניין לציין כי בניגוד לטיעוניו של ר' נהוראי, המדגישים את הרווח האישי-רוחני של מי שלומד תורה (שאדם אוכל משכרה בעולם הזה והקרן קיימת לו לעולם הבא) - המשנה במסכת פאה קושרת את לימוד התורה דווקא למצוות חברתיות, שלוש מצוות סוציאליסטיות במובהק. העמדה זו נועדה להעביר את המסר שלימוד תורה טומן בחובו את כל הרעיונות, האידאלים והמצוות החברתיות ולכן הוא אינו סותר אותן אלא כולל אותן.
ב. מחלוקת חכמים ורשב"י - חלקו השני של הלימוד יעסוק בגישתו של רשב"י, שהיה ידוע בקנאותו לתורה, החולקת על גישתם של חכמים. בדיון במסכת ברכות מציעים החכמים פתרונות לסתירה העולה לכאורה  בין הפסוק בספר דברים, "ואספת דגנך", שמשתמע כציווי לעבוד, לבין הפסוק בספר יהושע - "לא ימוש ספר התורה הזה מפיך", שמשתמע כציווי ללמוד. ר' ישמעאל מציע גישה המשלבת דרך קבע את דרך הארץ (פרנסה) בתוך לימודי התורה. רשב"י לעומתו, מציג גישה טוטלית - לימוד תורה קודם לכול, שכן חקלאי שטרוד כל ימות השנה בגידוליו, לא יכול לתת דעתו לתורה. דיון זה, מעלה מחדש את המתח שבין הארציות (במובנה המילולי- אדמה) לבין הרוח (תורה). 
מכאן אנו מגיעים לסיפור המפורסם במסכת שבת בתלמוד הבבלי, על רשב"י ובנו, ר' אליעזר, שהתחבאו שתים-עשרה שנים במערה מפני הרומאים, ובמהלכן למדו תורה. כאשר הם יצאו מהמערה, שניתקה אותם מהעולם הזה והשקיעה את הווייתם בלימוד תורה  בלבד, נחרד רשב"י לראות איכרים עובדים בשדותיהם. בדומה לקריאתו במסכת ברכות "תורה, מה תהא עליה?!", גם כאן הוא קרא: "מניחין חיי עולם ועוסקין בחיי שעה?!" קנאותו לתורה ורוחניותו לא הצליחו להשתלב בעולם המעשה, וכל מקום שאליו הפנו רשב"י ובנו את מבטם - נשרף. נראה כי דעתו של המספר התלמודי, כאן ובמסכת ברכות, לא הייתה נוחה עם גישתו הבלתי מתפשרת של רשב"י: בסיפור במסכת ברכות מובאות בסוף הדיון דעותיהם של אביי ורבא המבקרות את רשב"י, ובסיפור זה מובא קולו של אלוהים (בת קול) המטיח ברשב"י ובנו: "להחריב עולמי יצאתם?! חיזרו למערתכם!" העולם אינו יכול לסבול קנאות והתמסרות טוטלית ללימודי התורה על חשבון החיים עצמם.
ג. גישתו של הרמב"ם ואורח חייו - נסיים את הלימוד בגישתו של הרמב"ם המתנגד להפוך את לימוד תורה למקצוע. במשנה תורה הוא מבקר בחריפות כל אדם הבוחר ללמוד תורה ולהימנע מעבודה. בעיניו, לא רק שהתנהגות זו פסולה מבחינה חברתית, כי לומד התורה נופל כנטל על כתפי אחרים, אלא היא אפילו בגדר "חילול הקודש". גם הרמב"ם מסתמך על המשנה במסכת פאה, אך פרשנותו ומסקנתו הפוכות לגמרי מאלה של ר' נהוראי. הרמב"ם רואה במשנה זו הנחיה ללמוד תורה, אך לא להתפרנס או ליהנות ממנה בעולם הזה, שכן כל הווייתו של לימוד התורה הוא הנאה מפירות בעולם הבא.
הרמב"ם מימש את תפיסתו זו באורח חייו. פרופ' אביעזר רביצקי מתאר את עולמו של הרמב"ם כמצוי במתח התמידי שבין הרצון ללמוד תורה (פילוסופיה) ביחידות, לבין הצורך והרצון להתפרנס כרופא ולהנהיג את קהילתו. תיאור זה ממחיש עד כמה קשה היא המשימה לשלב תורה בעבודה, וכפי שר' ישמעאל הגדיר זאת: 'הנהג בהן [בלימודי התורה] מנהג דרך ארץ'.

ב. אופן הלימוד:
מטרת הלימוד היא לעורר דיון על סוגיית עבודה מול תורה.
פתיחה (25 דקות): נפתח את הלימוד בקריאה משותפת של המקור הראשון מתוך מסכת קידושין.
בתום הקריאה נקיים דיון סביב השאלות הבאות:
•	מהו לדעתכם המכנה המשותף בין ששת חובותיו של האב כלפי בנו?
•	מהי המשמעות של רכישת מקצוע (אומנות), לפי ר' יהודה? כיצד אמרתו מרחיבה את תחום האחריות של האב? מה דעתכם על אמירתו?
•	מהו היחס בין חובת האב ללמד את בנו תורה, לחובת האב ללמד את בנו אומנות, על פי מקור זה? האם המצוות הן שוות-ערך או שיש ביניהן מדרג? 
דיון זה משמש הכנה ללימוד בהמשך.
לימוד בקבוצות (40 דקות): לצורך העמקת העיון והדיון בטקסטים, יתחלקו המשתתפים לקבוצות לימוד קטנות. המנחים יעברו בין הקבוצות ובמידת הצורך יבארו ויבהירו.
אסיף (25 דקות): בתום הלימוד בקבוצות יחזרו המשתתפים לקבוצה ההתחלתית לצורך שיתוף בחוויות לימוד ודיון מסכם. נקיים דיון סביב השאלות הבאות:
•	איזה טקסט דיבר אליכם ברמה האישית? מדוע?
•	כיצד מפרש ר' נהוראי את המשנה ממסכת פאה? כיצד מפרש אותה הרמב"ם? כיצד אתם מפרשים אותה?
•	מדוע לדעתכם יוצא הרמב"ם בחריפות נגד התמסרות טוטלית של לימוד תורה? 
•	כיצד באה לידי ביטוי המתח בין תורה לעבודה בימינו? 
•	האם לדעתכם ניתן לשלב לימודי תורה עם עבודה? כיצד.