ראש חודש אב:
על מה נחרב הבית: שוליית הנגר שנתן עינו באשת רבו 
נכתב על-ידי: דפנה קרטס-הרדוף, ענת ישראלי
המדרשה באורנים

רציונל תוכני 
בבסיס השיעור עומדת השאלה "על מה נחרב הבית"? 
נלמד טקסטים ממיכה וקהלת, ממסכת גיטין, שיר של דליה רביקוביץ ושיר של שלום חנוך, נדבר על יחסים בין בני זוג, על בגידה וגם על בגידת החברה בעשוקים שבתוכה. 

בסיפור "שוליית הנגר" , אנו נחשפים למעשה מצמרר של גניבת דעת וגניבת אשה.
השוליה בסיפור, מחליט לגנוב ממעסיקו, הנגר, את אשתו. אחרי תכנון קפדני ובצוע מדוקדק ומתואם, המזימה מצליחה, האשה, עוברת מיד ליד ככלי, ובאופן כללי, חל היפוך תפקידים והיפוך מעמדות בין השוליה ומעסיקו.
אם בתחילת הסיפור, הנגר היה הגביר, בעל האמצעים ובעל הרכוש (ובכלל אלה האישה), הרי שבסופו של הסיפור, השוליה זוכה הן ברכוש (כולל האשה) והן במעמד.  למרות שבדרך כלל יש נטיה לאהוד את "האנדרדוג" ולשמוח בנצחונו, הרי שכאן, השוליה ממשיך להיות הרשע לאורך כל הדרך, בעוד הנגר המרומה זוכה לאהדת המספר, אף שיתכן כי הוא שהביא על עצמו את הצרה, ביחסו המזלזל לאשתו (לוקח לו שלושה ימים לצאת לחפש אותה...) ואולי גם ביחס לשוליה, שיתכן שעורר את  הרצון לנקמה.

במסכת גיטין דנים חכמים במציאות הקשה של החורבן. בהקשר זה הם דורשים את הפסוק "וְעָשְׁקוּ גֶּבֶר וּבֵיתוֹ, וְאִישׁ וְנַחֲלָתוֹ" (מיכה ב, ב), כמתאר מציאות שבה אדם מאבד אף את אשתו (ביתו) וכספו (נחלתו). בהמשך מזהיר מיכה ממציאות זו: "אַל תַּאֲמִינוּ בְרֵעַ אַל תִּבְטְחוּ בְּאַלּוּף מִשּׁכֶבֶת חֵיקֶךָ שְׁמר פִּתְחֵי פִיךָ" (מיכה ז, ה), עצות שאולי היו יכולות למנוע מאותו נגר את הטרגדיה.

הביטוי הפותח - "נתן עיניו" - מגלה כי כל מהלכיו של שוליית הנגר היו מחושבים ומתוכננים. ביטוי זה מופיע גם במסכת נדרים: "אל ישתה אדם בכוס זה וייתן עיניו בכוס אחר", וגם שם ההקשר הוא מיני, והכוס היא משל לאישה. והנה, בתמונת הסיום בסיפורנו נותן דווקא האדון המנושל את עיניו, כמעט באופן מילולי, לתוך הכוס. 

הקשר בין הלוואת כסף להלוואת האישה מעורר שאלה מה בין הלוואה וליווי, ומחזק את התחושה שהאישה מוצגת כמטבע עובר לסוחר וגם כשורש הרע. 

היפוך אותיות מעניין בין "שגר אשתך" ו"גרש אשתך" - מה שנראה כהצעה חברית מתברר כמזימה שטנית, והיפוך האותיות מנבא גם את היפוך התפקידים בהמשך.

נתעכב לרגע על הדמויות בסיפור: 
הנגר - לכאורה מדובר באדם תם, קורבן חף מפשע, שהולך שולל אחרי עוזרו שאותו הוא מחשיב כחברו. אך כיצד הוא מוותר על אשתו? מדוע הוא יוצא לחפשה רק כעבור שלושה ימים? וכיצד הוא מגיב על סיפור האונס - לא בדאגה לשלומה אלא בגירושה? נראה שמלבד היותו תמים, הוא גם קר ואדיש כעץ. הוא אינו מביע רגשות,  עד לתמונה האחרונה שבה הוא הופך למשרת ודמעותיו נושרות לכוסות. 

השולייה - הנבל האכזר בסיפור. הוא רוקח את מזימתו, מנצל את תמימות בעליו ומנשל ממנו אט אט את כל נכסיו, תוך השפלתו. האם מעשיו של השוליה  הם מעשה נקמה ? - על מה הוא נוקם בנגר?

האישה - הדמות הפסיבית ביותר, אשר נשלחת, נלקחת, מגורשת ומועברת, כחפץ שווה כסף ותו לא. מה דעתה על המתרחש? מה חלקה בהתפתחות העלילה? האם היא אשר הציתה את האהבה האסורה? האם הייתה שותפה לה? האם השהייה בת שלושת הימים בבית השוליה נכפתה עליה או שהיא בחרה בה? מתמונת הסיום האכזרית עולה שמץ של שוויוניות ואפילו חום זוגי - היא ובעלה החדש יושבים ואוכלים, ובעלה הקודם משרת את שניהם. נראה שגם האישה לא יוצאת מהסיפור הזה צחה ונקייה.

דמעת הנגר פותחת לנו חלון לדמעות העשוקים. נקרא את שירה של דליה רביקוביץ' "כל משבריך וגליך".
המשפט הראשון "וראיתי אני את דמעת העשוקים" מתכתב עם דברי קהלת (פרק ד, פסוק א). 
בקריאה ראשונה מחלק השיר את העולם לשני מחנות - העשוקים והעושקים, ומדבר על אי צדק חברתי בו אלו שטוב להם לא רואים את אלו שרע להם. ואף המשוררת, היחידה שרואה אותם, לא עושה הרבה למענם. 
השיר מתאר לכאורה עולם פסטורלי, ללא קושי, ללא רוע, ללא תחרות.
האם כאשר יתייבשו הדמעות על הלחי ניתן יהיה לראות את האור, את הטוב? אף שנדמה שהדמעה הולכת ונמוגה, היא חוזרת בסוף כל בית.
מהי "שמחת חינם" של מי הנחלים? האם היא ההפך משנאת חינם? שמחה פשוטה וטהורה שיש במפגש עם הטבע האידילי?
"ולא היה מי שילך על הגלים"- משפט זה רומז לישו, ואולי לכך שהעולם יכול היה להיות יפה כל כך ללא המתחים בין הדתות השונות.

בבית השני נראה שהכול פתוח - מי שירצה יכול לקחת מהאור. נדמה שהיא מדברת על המחשבה החופשית, הדמיון, העולם הפנימי שאינו תלוי בדבר. את המחשבה החופשית אף אחד לא יכול לקחת מהעשוקים.
מלבד אחד - האהבה, החוסמת את המחשבה, והיא הדבר היחיד שיכול לקחת מהאדם את החופש.

בסיום הבית השני חוזרת המשוררת אל קהלת "וטוב לעיניים לראות את האור": :וּמָתוֹק הָאוֹר וְטוֹב לַעֵינַיִם לִרְאוֹת אֶת הַשָּׁמֶשׁ. ח כִּי אִם שָׁנִים הַרְבֵּה יִחְיֶה הָאָדָם בְּכֻלָּם יִשְׂמָח וְיִזְכֹּר אֶת יְמֵי הַחֹשֶׁךְ כִּי הַרְבֵּה יִהְיוּ כָּל שֶׁבָּא הָבֶל".
בפסוק זה משיב קהלת לשאלה שהעמיד בפתח דבריו: "מה יתרון בכל עמלו שיעמל תחת השמש?" (קהלת א, ג). האם החיים כדאיים? ותשובתו כאן היא חיובית: "ומתוק האור וטוב לעיניים לראות את השמש" [בתנאי שתמיד יזכור גם את ימי החושך].
קהלת מציע לבחור בחיים ולראות את השמש והאור. כל רגע בחיים יקר, ויש לנצלו בצורה חיובית, [להעריך את הטוב ולא לשכוח את הרע]. 
רביקוביץ' מבקשת בנוסף לזכור גם את דמעת העשוקים, שהיא מרה וקיימת.

* ניתן להוסיף כאן את שירה של רחל שפירא המתכתב גם הוא עם דברי קהלת, ונותן להם תוקף מודרני (השיר מצורף בסוף דף זה ואינו מופיע בדף הלימוד). 

שם השיר 'כל משבריך וגליך' – אל מי פונה המשוררת? מיהו "האחד/ שהוא שלי" – האם ילד? אהוב? ואולי אלוהים? עם אילו משברים וגלים עליו להתמודד? האם זו תשובתה אליו?

לסיום נקרא (או נשמע) את השיר 'אשת האיכר' של שלום חנוך. 
גם בשיר זה שלוש דמויות, בגידה וסוף אכזרי לא פחות מזה שבמדרש לעיל.
השיר מעביר אותנו לשיחה על בגידה בין חברים ובין בני זוג. 

תיאור המתודה:
באופן כללי הלימוד מתמקד בזיקות שבין יצירה חדשה ועתיקה, וכן בזיקות שבין הלומדים לחומרי הלימוד. הוא מבוסס על מידע אשר נמסר ללומדים מן המנחה או מאינפורמציה כתובה, ועל חקירה אישית וקבוצתית של החומרים. חלק מן הדיונים נועדו להבהיר את התוכן הטקסטואלי, וחלקם נועד לבסס את עמדת הלומדים ביחס לכתוב. בהתאם לכך, לובש הלימוד בבית המדרש אופי סדנאי המתאפיין בשותפות שוויונית בין המנחה והלומדים במהלך הלימוד. יחד עם זאת, תפקידיהם של המנחה והלומדים שונים: המנחה מוביל את הלימוד תוך תשומת לב לתהליך שעוברים הלומדים. גם כאשר הוא משתף את הקבוצה בחוויות אישיות, הוא בוחר רק את אלו הרלוונטיות ללימוד ומותיר את מרכז הבמה ללומדים.  

גם בשיעור שלפנינו יתנהל שיח משולש בין הלומדים, המנחה והטקסט. בפתיחה תוצג הסוגיה, והלומדים יוזמנו למסע של התבוננות פנימית ושיתוף הקבוצה במחשבות, רגשות וזיכרונות בנושא הנדון. בדרך זו ייפתחו בפניהם שבילים רבים אל הנושא הנלמד, המשקפים את עושר העמדות הנמצאות בקבוצה טרם הלימוד. המשך העבודה ייעשה בקבוצות קטנות, שיאפשרו למידה פעילה, שיחה פתוחה בין הלומדים וקריאה מעמיקה של הטקסט. בשלב השלישי יחזרו הלומדים אל המליאה לאיסוף תובנות, ריכוז הידע שנלמד וסיכום השיעור. 

מהלך השיעור: 
א. פתיחה במליאה 
מטרת הפתיחה היא לעודד את החיבור בין עולמם הפנימי של הלומדים ללימוד. נפתח בסבב קצר שבו נבקש מהמשתתפים לענות על שאלה אישית - מהו ט' באב בשבילי? האם יש לו משמעות אישית? מהי?
נקרא יחד את המדרש על שוליית הנגר, ונפרש אותה באופן ראשוני במליאה.

ב. לימוד בחברותא
המשתתפים יתחלקו לקבוצות לימוד קטנות (3–4 לומדים) לצורך העמקה במדרש, וכן התמודדות עם השיר "דמעת העשוקים" של רביקוביץ על פי השאלות המצורפות. 

ג. אסיף במליאה 
מטרת האסיף היא לשתף את הקבוצה בתובנות שעלו מן הלימוד בקבוצות, ולפתח שיחה על הסוגיות העקרוניות שעלו הלימוד.
ניתן לפתח שיחה על בגידה בין בני זוג, בין חברים, כסוג של חורבן בית.

ומתוק האור בעיניים  מילים: רחל שפירא לחן: מוני אמריליו 

הן תוכל לקום וללכת
דבר מה קורא בך ללכת
געגועיך הם לך כנפיים
ומתוק האור בעיניים

דרך דרך כאן לרגליך
ארץ ארץ באה אליך
שמש ורוח בעורקיך כיין
ומתוק האור בעיניים

הן תוכל לקום...

ראה סירות שטות על המים
ועפיפונים בשמיים
לא תדע שובע
המרחק והגובה
ומתוק האור בעיניים

הן תוכל לקום...

לא עייפו ידייך לנגוע
לא עייפו פניך לתמוה
חלומותיך בהירים שבעתיים
ומתוק האור בעיניים

הן תוכל לקום...

אי בזה ביתך ושדותיך
איי בזה כל אהבותיך
טעם הזמר שלא שרת עדיין
ומתוק האור בעיניים