לימוד לראש חודש אייר  ולקראת ל"ג בעומר
אש ואישה
רציונל השיעור:

השיעור נולד לקראת ל"ג בעומר, תוך ניסיון למצוא קשר למדורה הענקית, המעוררת בו זמנית פחד ושמחה קמאיים, ששימרו את החג המוזר הזה בלוח השנה. מה יכולות להיות הסיבות והמשמעויות השונות של ל"ג בעומר, של האש, לנו, כיהודים. 
נברר את האמירה ממסכת סוטה: "איש ואישה, זכו - שכינה ביניהן, לא זכו - אש אוכלתן". נמקד את תשומת לב הלומדים לתפקידן של הנשים ומקומן המרכזי ביחסים שיש בהם "שכינה", כלומר, יחסים של הרמוניה ואמת, ומנגד - ביחסים שבהם "אש אוכלתן" – כלומר, שיש בהם קושי ומכשול.
האש היא מקור אנרגיה בראשיתי, ומשמעויותיה נעות מהיבטים מעשיים להיבטים מטאפיזיים. אש היא חום, יצר, יצירה, אהבה, וגם קנאה. 
צמד המילים איש ואישה טומן בחובו את  מוטיב האש, ובמילים אחרות - "כימיה"; אך לאש זו מצטרף מרכיב הכרחי - שם ה', שם הוויה. אם זכו האיש והאישה - שכינה  ביניהם, אם לא זכו - אש אוכלתם.לְמה התכוונו חז"ל באומרם 'זכו'? מה פשר הזכייה? האם היא כזכייה בפיס, יד הגורל? או שיש לנו שליטה על אש זו, ואנו יכולים לווסת אותה כפי שאנו מווסתים את להבת הגז בכיריים?

נדון במרכיבי המשנה על פי המקורות:

"שכינה ביניהם"

במסכת אבות מופיע הביטוי "שכינה ביניהם" בהקשר אחר - הקשר של לימוד תורה.
את דברי ר' חנניה ניתן להבין בשני אופנים: האחד, שהשכינה היא נוכחות אלוהית חיצונית, המצטרפת אל כל שניים העוסקים בתורה. האחר, שכאשר שניים יושבים ועוסקים בתורה, נוצר ביניהם מכנה משותף - השכינה. היא איננה דבר חיצוני להם אלא פרי העיסוק והיצירה של שניהם, תוצאה של הרמוניה והבנה עמוקה.  
ניתן להשליך תובנה זו על המשנה שלנו: אם בין האיש והאישה יש תורה, יש חיבור של תוכן, הגות ויצירה - נוצרת ביניהם שכינה, שורה עליהם רוח אלוהית, ברכה אלוהית ואמת.

"אש אוכלתם"

מהי האש האוכלת את האיש והאישה ש'לא זכו'? 
נבדוק את האש הזרה שהקריבו נדב ואביהו. על פי פשט הפסוק, בני אהרון מתו בגלל האש הזרה שהבעירו - היא שאכלה אותם.
הכתוב מפרט כי "בנים לא היו להם" - מה שהביא את חכמי ישראל לדורותיהם לקשור את מותם של בני אהרן ליחסם לנשים. הם הואשמו בכך שלא נישאו או שהותירו את נשותיהם עגונות, ולא דאגו להעמיד צאצאים. בכך רואים חכמים התנהגות מתנשאת ושחצנית, חוסר יכולת להתפשר ולקבל נשים מתוך הציבור כראויות להם. העונש היה על כך שלמרות מעמדם הגבוה, שבוודאי אפשר להם להינשא - הם לא מצאו להם נשים מתאימות ולא הקימו להם בית ומשפחה. 
לפי תפיסתם של אבא חנין ור' לוי, גורלם של בני אהרן היה בידיהם. לא הנשים הן שהחטיאו אותם (כמקובל בסיפורי המיתולוגיה היוונית ואף בסיפור אדם וחווה), אלא דווקא חסרונן של הנשים, ככוח מרסן, מאזן ומרגיע. בדלנותם הובילה אותם להתנהגות סוטה, ובשלה הם מתו.
מקור האש במיתולוגיה היוונית – סיפור בריאת האישה [פנדורה] 

במיתולוגיה היוונית, ממנה זאוס את פרומתאוס ואת אחיו אפימתאוס לאכלס את העולם. לצורך כך הוא מעניק להם מתנות רבות: פרווה, טלפיים, קרניים, כנפיים מהירות וכיוצא בזה, כל האמצעים והתכונות המאפיינים את היצורים החיים. 
אפימתאוס בורא את בעלי החיים ופרומתאוס בורא את האדם - יצור בדמות האלים. אך עד שהסתיימה בריאת האדם, חילק אפימתאוס את כל ה"מתנות" לברואיו, ולאדם לא נותר דבר. כפיצוי מחליט פרומתאוס להעניק ליציר כפיו את האש.
כאשר התעוררה מחלוקת בין האלים לאדם בעניין חלוקת בשר הקורבנות, בחר פרומתאוס לתמוך דווקא בבני האדם ולא באלים, ועל כן נשללה מבני האדם מתנת האש. פרומתאוס לא קיבל את גזרת האלים, וגנב למען בני האדם את האש האלוהית.
בתגובה, ציווה זאוס על היפסטוס ליצור ברייה חדשה בעולם - האישה, הלוא היא פנדורה.  האלים לימדו את פנדורה יופי ואמנויות, וגם את הכישרון להוליך שולל, כמו את חוסר הבושה ועזות המצח.
פנדורה באה לעולם עם כל מתנותיה, ועם תיבה סגורה שבתוכה טמונים כל הכאב, הצער, החולי הקשיים והמפגעים. בתחתית התיבה, כמשקל נגד לכל הצרות, הונחה גם התקווה.
מהשתלשלות הסיפור נראה שבריאת פנדורה, האישה הראשונה, באה כמשקל-נגד לאש שקיבל האדם מפרומתאוס. כיוון שהאלים חששו שבן דמותם בעל האש יסכן את מעמדם בעולם, הם טמנו לו מלכודות בדמות אישה, המביאה על האדם את אסונותיו ואת תקוותיו. 
אם כן, האישה במיתולוגיה היוונית היא אנטיתזה לאש. כמוה כמים צוננים המכבים את האש המבורכת. היא הגורם המצמצם את האדם, ומרחיק אותו ממעלת אל.

מקור נוסף שאינו מופיע בדף הלימוד יכול להתקשר לנושא זה: 
משל עץ הדעת

"ויאמר מי הגיד לך כי ערום אתה, המִן העץ אשר ציוויתיך לבלתי אכול ממנו אכלת!?"

אמר רבי לוי: לשואלת חומץ שנכנסה אצל אשתו של חבר [מגדל נחשים]. אמרה לה: מה בעלך עושה עמך?
אמרה לה כל טוב הוא עושה עמי, חוץ מחבית זו שהיא מלאה נחשים ועקרבים שאינו משליטני עליה. 
אמרה לה: כל קוזמידין [תכשיטים או מיני בשמים] שלו שם הוא,
ומבקש לישא אישה אחרת ליתן אותה לה.
מה עשתה? הושיטה ידה לתוכה, התחילו מנשכות אותה.
כיוון שבא בעלה שמע קולה מצווחה, אמר לה: שמא באותה חבית נגעת? 
כך אמר הקב"ה לאדם הראשון (בראשית ג') "המן העץ אשר ציוויתיך לבלתי אכול ממנו אכלת"

בראשית רבה פרשה י"ט

תיאור מתודי:
הלימוד מתמקד בזיקות שבין יצירה חדשה ועתיקה, וכן בזיקות שבין הלומדים לחומרי הלימוד. הוא מבוסס על מידע אשר נמסר ללומדים מן המנחה או מהטקסטים, ועל חקירה אישית וקבוצתית של החומרים. חלק מן הדיונים נועדו להבהיר את התוכן הטקסטואלי, וחלקם נועד לבסס את עמדת הלומדים ביחס לכתוב. בהתאם לכך, לובש הלימוד בבית המדרש אופי סדנאי המתאפיין בשותפות שוויונית בין המנחה והלומדים במהלך הלימוד. יחד עם זאת, תפקידיהם של המנחה והלומדים שונים: המנחה מוביל את הלימוד, תוך מתן תשומת לב לתהליך שעוברים הלומדים. גם כאשר משתף המנחה את הקבוצה בחוויות אישיות, הוא בוחר רק את אלו הרלוונטיות ללימוד ומותיר את מרכז הבמה ללומדים.  

גם בשיעור שלפנינו יתנהל שיח משולש בין הלומדים, המנחה והטקסט. בפתיחה תוצג הסוגיה, והלומדים יוזמנו למסע של התבוננות פנימית ושיתוף הקבוצה במחשבות, רגשות וזיכרונות בנושא הנדון. בדרך זו ייפתחו בפניהם שבילים רבים אל הנושא הנלמד, המשקפים את עושר העמדות הנמצאות בקבוצה טרם הלימוד. המשך העבודה ייעשה בקבוצות קטנות, שיאפשרו למידה פעילה, שיחה פתוחה בין הלומדים וקריאה מעמיקה של הטקסט. בשלב השלישי יחזרו הלומדים אל המליאה לאיסוף תובנות, ריכוז הידע שנלמד וסיכום השיעור. 

מהלך השיעור: 
א. פתיחה במליאה 
מטרת הפתיחה היא לעודד את החיבור בין עולמם הפנימי של הלומדים ללימוד. נפתח בסבב קצר ובו נבקש מהלומדים לענות על שאלה אישית: מה הקשר שלכם לל"ג בעומר? מה יחסכם למדורות ולאש בכלל?
ב. לימוד בקבוצות
נתחלק לקבוצות קטנות (3–4 לומדים) לצורך העמקה במקורות ולימוד עצמי בסיוע השאלות הנלוות (על פי שיקול דעתכם ניתן לבחור רק חלק מהמקורות).
ג. אסיף במליאה 
מטרת האסיף היא לאסוף את עיקרי הדברים שעלו בקבוצות, לשתף את שאר הלומדים בתובנות, ולפתח שיחה על הסוגיות העקרוניות שעלו בלימוד. 
באסיף אפשר להתמקד בנושא אחד שהעסיק את רוב הלומדים, או להוביל לשיחה סדנאית שבבסיסה השאלה - האם אנחנו (אם זה מעגל של נשים- כנשים), מרגישות "אש" או "מים" ביחסי הזוגיות שלנו וביחסינו עם בני אדם אחרים? האם אנו אוהבות להיות "מדורה קטנה" או "מדורת ענק"?