לאן תיקח הדרך...

רציונל השיעור:

בשיעור זה נצא למסע בין קטעים העוסקים בנושא הדרך, ובאמצעותם נבחן את הדרכים השונות שלנו: 
לאן הדרך מובילה אותנו? האם יש משמעות לדרך עצמה? למה לצאת לדרך הצופנת סכנות? מהן החובות המוסריות של היוצא לדרך? ומהי 'פרשת דרכים'?

א. לאן תיקח הדרך...
נפתח בשיחה של עליסה עם החתול, שאומר, אין הבדל באיזו דרך הולכים, אך אין ספק שאם הולכים די זמן, מגיעים. 
·	עליסה מוטרדת מהאפשרות שהדרך לא תוביל לשום מקום. האם אפשרות כזאת תיתכן, או שכל דרך אכן מובילה למקום בעל ערך?
·	נבקש מהמשתתפים להיזכר בדרך שבה הלכו כדי להגיע ליעד מוגדר מראש, ובמהלכה הגיעו ליעד בלתי צפוי.

ב. הדרך... המסע...
השאלה הנצחית בכל טיול היא: "מתי מגיעים?" "כמה קילומטרים יש לפנינו?" וכדומה. שאלות אלה מבטאות את הקושי שבהליכה בדרך לא ידועה.
מדריכי הטיול, שמכירים את הדרך, אינם חווים את אי הוודאות והפחד של ההולכים אחריהם. לדידם, הדרך היא התכלית, ומה שבעיני ההולכים נתפס כיעד, הוא בעיניהם סוף המסלול.

"איתקה", שירו של המשורר קונסטנטינוס קוואפיס (1863 – 1933) ,בתרגום יורם ברונובסקי,  מגדולי השירה היוונית המודרנית, איש אלכסנדריה והתרבות הים - תיכונית הישנה והחדשה.
איתקה - אי קטן בים היוֹני. מלכהּ הקדום אודיסאוס השתתף במלחמת טרויה. משעורר שם את חמת האלים, הוטל עליו להפליג במשך עשר שנים בדרכו חזרה לממלכתו. איתקה הייתה נגלית לעיניו בדרכו ומשהתקרב אליה בספינתו - הייתה נעלמת. הרפתקאותיו ותלאותיו מתוארות באודיסאה מאת הומרוס
השיר "איתקה" עוסק בתפקידה של הדרך במסע חייו של האדם. בעזרת שיר זה נברר כיצד מעצבת הדרך את ההולכים בה. 

כִּי תֵּצֵא בַּדֶּרֶךְ אֶל אִיתָקָה / שְׁאַל כִּי תֶּאֱרַךְ דַּרְכְּךָ מְאֹד / מְלֵאָה בְּהַרְפַּתְקוֹת, מְלֵאָה בְּדַעַת.

המשורר מאיץ בקוראיו לצאת למסע, [ולקוות כי הדרך תהיה ארוכה ועשירה, כי היא-היא עיקר המסע, ולא איתקה, היעד שבסופה.] 
רק התמסרות מוחלטת לדרך, ערנות לכל הזדמנות שהיא מציעה, ושמירה על הכיוון, תוך ציות למצפן הנפשי, הם שיביאו את הנוסע ליעדו באופן הרצוי: חכם, מנוסה, עשיר בחוויות ובתבונה. לא היעד בסוף הדרך (שהרי איתקה עלולה להתגלות כענייה), אלא הדרך עצמה, היא שמעניקה לאדם את ההזדמנות להשתפר, לצמוח, להתעשר מהחוויה.

היזכרו בדרך ארוכה שבה הלכתם או שבה אתם הולכים היום. 
·	מה היעד שלכם? 
·	מהם המכשולים בדרככם?
·	מה מפחיד אתכם?
·	מהו  "המצפן" שמכוון אתכם?
·	אם הדרך הסתיימה זה מכבר: כיצד היא בנתה אתכם? איך התחלתם את המסע וכיצד סיימתם אותו?

ג. למה בכלל לצאת לדרך? 
למה בכלל לצאת לדרך? הרי סכנותיה מרובות; סופה פעמים רבות אינו ידוע; התלאות מובטחות; וספק אם אפשר יהיה להגיע אל סופה. מה גורם לאדם לצאת לדרך ארוכה? 

חנה סנש יצאה עם חבריה לדרך הרת סכנות, ושמה נפשה בכפה. "קול קרא" - והם הלכו. רבים לא שבו. 

·	האם גם אתם יצאתם בעבר לדרך בעייתית ומסוכנת, אף שידעתם מראש את מחיריה? 
·	למען אילו עקרונות או ערכים הייתם מוכנים להסתכן ולצאת לדרך? 

ד. שטביעת רגלו של האדם, היא שעושה את הדרך 
ראינו כי פעמים רבות, הדרך מעצבת את האדם. אך ישנם מקרים שבהם טביעת רגלו של האדם היא שעושה את הדרך. בעולם המודרני מורגשת טביעת רגלו של האדם בכל מקום. קשה למצוא שטחים פתוחים ומרחבי טבע שהאדם לא כבש ברגל גסה. האדם נוכח בכול.
כבר חז"ל נתנו דעתם לכך שמסעו של האדם בעולם הוא מסע משחית. נעיין בסיפור מתוך התלמוד הבבלי במסכת עירובין.

·	בסיפור הראשון מאשימה התינוקת את ר' יהושע. במה הוא מואשם? 
·	מהן חובותיו המוסריות של אדם ההולך בדרך שאחרים סללו לפניו? נסו לחשוב על דוגמאות קונקרטיות מתחומים שונים של החיים: משדה החברה, הפוליטיקה וכיוצא בזה.

בסיפור השני פוגש ר' יהושע "מורה רוחני" נוסף - גם הוא רך בשנים אך גדול בחוכמה - המלמד אותו לקח חשוב על הדרכים וטבען ההפכפך.

·	פרשת הדרכים היא מקום שבו האדם צריך לקבל החלטות. התינוק, ככל "תינוק", יושב על פרשת דרכים. ישיבתו מסמלת שהות ממושכת (אחרת היה עומד). מה קורה למי ששוהה זמן רב בפרשת דרכים? האם מצב כזה מוכר לכם? 
·	ר' יהושע בן חנניה, מגדולי החכמים בדורו, מצליח ללמוד מהקטנים ומהחלשים: מאשה, מתינוק ומתינוקת. מדוע דווקא מהם הוא לומד?

ה. חיפוש הדרך
לעתים היציאה לדרך מתחילה בשל חיפוש דרך או בשל אובדן דרך, אבל ישנם מקרים, שבהם הדרך אובדת תוך כדי המסע. כזה הוא המקרה שעליו מספר בעל האור הגנוז, רבי חיים מצאנז, מגדולי החסידים במאה ה-18 ומייסד חסידות צאנז.
חשוב לזכור שיש לקרוא את הסיפור כמשל ולא כפשוטו. 
·	מה מסמל היער בסיפור? איפה "היער" שלכם?
·	מדוע מציע האיש לחברו להראות לו את 'הדרכים המוליכות יותר לתוך הסבך'? 
·	מהי הזיקה בין התעייה העמוקה בסבך, לבין חיפוש הדרך החדשה? 
·	האם גם אתם הסתבכתם פעם באופן שאילץ אתכם לגלות דרך חדשה?

מהלך השיעור: 
השיעור מתאים למפגש אחרון של הקבוצה. אך הוא יכול להתאים גם לפתיחת השנה, עם ה"יציאה לדרך" - לבירור הציפיות, המטרות והיעדים. לחלופין הוא מתאים גם במהלך השנה, בהקשר של הדרך עצמה.

א. פתיחה במליאה 
מטרת הפתיחה היא לעודד את החיבור בין עולמם הפנימי של הלומדים ללימוד. 
כל משתתף יתאר את הדרך שעבר במהלך השנה בעזרת דימוי כמו: דרך חתחתים, דרך עקלקלה, דרך המלך, סימני דרך, וכדומה.
ב. לימוד בחברותא
המשתתפים יתחלקו לקבוצות לימוד קטנות (3–4 לומדים) לצורך העמקה בטקסטים, בעזרת השאלות הנלוות. 
ג. אסיף במליאה 
מטרת האסיף היא לשתף את הקבוצה בתובנות שעלו מן הלימוד בקבוצות, ולפתח שיחה על הסוגיות העקרוניות שעלו במהלך הלימוד. נתמקד בסיכום האישי של כל לומד.