פרשת בראשית
דף למנחה

פרשת בראשית, הפותחת את התורה, מתארת את ראשית העולם והאנושות. מבחר הסוגיות, הנושאים, הבעיות והאתגרים שפרשה זו מעמידה לפתחנו הוא עצום, והבחירה בנושא אחד קשה. בלימוד זה נתעמק בפסוק אחד המתאר את מהות האדם בבריאתו - "בצלם אלֹהים ברא אותו". גם כעת ייתכן שההיצע רב מלהכיל בפגישה אחת, וניתן לבחור מקורות לפי שיקול דעתכם. 

מהלך הלימוד:
א. 'בצלם אלוהים ברא אותו'
נפתח בפסוקים המתארים את בריאת האדם בפרק א, ונתמקד בעיקר בפסוק כ"ז, בניסיון להבין מהו 'צלם אלֹהים'. נשים לב לסגנונו הצורני של הפסוק - "ויברא אלהים את האדם בצלמו, בצלם אלהים ברא אותו" - מדוע יש חזרה? מה משמעותה?  
אחת האפשרויות היא הצעתו של ד"ר אלי חדד, ולפיה הפסוק כתוב בסגנון שירי מליצי, בעל מבנה ספרותי מסודר: 

ויברא אלהים את האדם בצלמו	בצלם אלהים ברא אותו	
זכר ונקבה ברא אותם	

שתי הצלעות הראשונות ערוכות במבנה כיאסטי (מוצלב), כלומר, הן מקבילות בתוכנן אך סדר הופעת המרכיבים שונה. זהו מבנה שכיח התורם לחגיגיות הפסוק. הצלע השלישית מצויה ביחס ישר לצלע השנייה וביחס כיאסטי לצלע הראשונה, ומהווה את החידוש העיקרי של הפסוק - "ברא אותם" כנגד "ברא אותו" בצלע השנייה, וכנגד "ויברא אלהים" בצלע הראשונה; "זכר ונקבה" כנגד "בצלם אלהים", ו"צלמו". במבנה צורני שירי זה טמון מסר עמוק - צלמו של האדם הוא צלם אלהים רק בהיותו מורכב מזכר ונקבה. 
מומלץ לבקש מהקבוצה להציע הצעות נוספות להבנת הפסוק.
 
המשנה במסכת אבות עוסקת במשמעות העובדה שהאדם נברא בצלם אלהים, על פי התורה. על פי ר' עקיבא, חיבה יתרה נודעת לאדם שנברא בצלם - מהי החיבה היתרה? האם ביחס לבעלי החיים האחרים? אמירה זו היוותה בסיס לתפיסה הומניסטית-אוניברסלית של האדם ושל אומות העולם. המפרשים תמהו מדוע הביא רבי עקיבא ראיה לדבריו מפרשת נח ולא מהפסוק שלנו ניתן לפתח דיון בנושא זה וכן בשאלת היחס לאומות העולם שבה נעסוק בהמשך. 

ב. 'אין אומות העולם קרויין אדם'
בתלמוד הבבלי (מסכת יבמות) מובאת דעתו של ר' שמעון בן יוחאי (רשב"י), תלמידו של ר' עקיבא, המציג לכאורה עמדה הפוכה ממנו, שלפיה התואר 'אדם' ראוי לישראל בלבד ולא לאומות העולם. אמירה זו קשה ומעוררת התנגדות, אך יש לשים לב להקשר שבו היא נאמרה - הלכות טומאה. לדעת רשב"י, בענייני טומאה, כמו בהלכות רבות אחרות שאינן רלוונטיות לאומות העולם, המילה 'אדם' המוזכרת בפסוק מספר יחזקאל מדברת רק על אדם מישראל הנמצא באותו חלל עם מת. עוד יש להדגיש כי טומאה איננה אמירה שיפוטית, שהרי אין שום איסור להיטמא, למעט מקרים יוצאי דופן. להפך, לעתים זו אפילו חובה. גם כיום כולנו נחשבים מבחינה הלכתית לטמאים בטומאת מת, היא הטומאה החמורה ביותר. לכן ייתכן שדבריו נאמרו בהקשר מצומצם זה של דיני טומאת אהל. אלא שאמירתו הובנה כאמירה עקרונית המבטאת הייררכיה ערכית בין ישראל לאומות העולם. 
ננסה לעמת בין העמדות של רבי עקיבא ורשב"י, ונחשוב אם אמנם הן חלוקות. 

ר' ישראל ליפשיץ ניסה להתמודד עם שאלה זו. בחלק הראשון הוא גוזר את המשמעות המעשית של דברי רבי עקיבא ביחס לערכו של האדם. לדעתו, ראיית כל אדם כנברא בצלם אלהים, מחייבת התנהגות מוסרית בסיסית לכל אדם באשר הוא. התנהגות לא מוסרית פירושה הלבנת פני אלהים עצמו! 
בחלק השני מנסה ליפשיץ להבין את קביעתו של רשב"י, שלכאורה סותרת את דברי רבי עקיבא. מומלץ לעיין בדבריו (בקישור המצורף בכרטיס הביקור של דף הלימוד) למרות האורך והאותיות הקטנות. בפירוש 'בועז', פרק ג אות א, הוא כותב דברים מעניינים ויוצאי דופן ומציע פתרון מקורי. בניגוד לפירוש המקובל, לדעתו רשב"י התכוון במילה 'אדם' לא לשבח את ישראל על פני הנוכרים, אלא להראות את חסרונם. בניגוד לשאר העמים, ישראל לא פיתחו את מוסריותם בכוחות עצמם ומתוכם, אלא היא נכפתה עליהם הר כגיגית על ידי בורא עולם. בעוד שאר אומות העולם פיתחו מתוך עצמם ערכים מוסריים ועל כן הם ראויים לשבח. דבריו של ליפשיץ יפים לאוזניים אוניברסליות והומניסטיות ואולי תואמים את רוח תקופתו, עידן הנאורות והסובלנות רוחות השוויון וההומניזם שפקדו את אירופה, 
מומלץ לקרוא מתוך הפירוש עצמו ולהתרשם מיפי דבריו והדוגמאות שהוא מביא. נשאל - האם לדעתכם פירושו תואם את כוונתו המקורית של רשב"י? איזה מסר מבקש ר' ישראל ליפשיץ להעביר בדבריו?
  
שני המקורות הבאים הם אמנותיים, וניתן לבחור רק אחד מהם על פי שיקול דעתכם. 
התבליט – 
התבליט מתאר את בריאת האישה ומעלה את שאלת מעמדם השווה או השונה של האיש והאישה. בפסוק שקראנו בפרק א בספר בראשית, מציג בריאה שוויונית, אך בפרק ב' ישנו תיאור אחר שלפיו האישה נבראה לאחר האיש, כדי לסייע לו ('עזר כנגדו') והיא נלקחה מאחת מצלעותיו. התבליט בנוי על סמך התיאור בפרק ב. נשאל: מדוע העדיף האמן תיאור זה דווקא? מדוע דימוי זה השתרש יותר ביחס למהות האשה? נסו ליישם את דברי "תפארת ישראל" לעיל על היחס של גבר לאישה - החליפו את המילים 'אומות העולם'/'שאינו בן ברית' ב-'נשים'. 
המטרה: להדגיש את עמדת הפסוק ביחס לכל אדם, ללא הבחנה מגזרית, מגדרית, לאומית או אחרת. 

'אל תקרא לי עם' – לחלופין, ניתן לקרוא את שירו של שלום חנוך, היוצא בחריפות נגד עמדות פרטיקולריות המדרגות את ערך האדם על פי לאומיותו. הוא לא רק טוען שאין הייררכיה (כדעת "תפארת ישראל") אלא אף שאין אפשרות כלל לדרג בני אדם כי "הכול אותו דבר". זהו חידוד של עמדה הומניסטית השוללת מבט מהותני של כל קולקטיב באשר הוא ודורשת מבט פרטני של כל אדם. במישור הפרט, אין הבדל בין אנשים. דונו בדעה זו וביחסה לדברים הקודמים. 

בהצלחה!